Дата документу 26.01.2022 Справа № 334/6949/16-ц

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний №334/6949/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Гнатюк О.М.
Провадження №22-ц/807/129/22                   Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року м. Запоріжжя
Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого,судді-доповідача  суддів:    за участю секретаря  	Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Бабенко Т.І.,  	

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника, адвоката Нємної Тетяни Ігорівни на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки майна, що є спільною частковою власністю, визначення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки майна, що є спільною частковою власністю, визначення порядку користування земельною ділянкою. В подальшому позов був уточнений.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_1 , відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2012 року, витяг про державну реєстрацію прав від 14 листопада 2012 року.Іншим співвласником 1/2 частини зазначеного будинку є ОСОБА_1 . 
Відповідно до даних технічного паспорту на будинок від 27листопада 1997 року за
зазначеним домоволодінням закріплено земельну ділянку в розмірі 2720 кв.м.
Площа земельної ділянки під будинком та господарськими будівлями відповідно до
даних технічної інвентаризації від 26 лютого 2016 року складає 2636 кв.м., фактично за
геодезичними даними, відображеними на погоджувальному плані, які виконані ПП ОСОБА_3 ,
площа земельної ділянки складає 2468 кв.м.

Фактичне користування житловим будинком встановлено, позивач володіє та
користується: прибудовою а5 - 2-1 коридор площею 4,6 кв.м., 2-2 кухня площею 10,6 кв.м.; кімнатою 2-3 площею 12,4 кв.м.; кімнатою 2-4 площею 8,5 кв.м.; кімнатою 2-5 площею 11,5 кв.м., прибудовою а6 коридор 2-6 площею 3,7 кв.м.,санвузлом 2-7 площею 3,6 кв.м. 
Разом 54,9 кв.м.        
Також в користуванні та володінні позивача знаходяться сарай літ. С площею 9 кв.м., сарай літ. Б площею 28 кв.м., погреб пг1, гараж літ. О.
Фактично склався порядок користування земельною ділянкою, що відображено на
погоджувальному плані.
Позивач займає частину земельної ділянки площею 0,0500 га (Р1, Р2), 0,0052 га (Р4),
разом 0,0552 га.
Долі в будинку в натурі не виділені, з приводу користування земельною ділянкою з відповідачем виникають сварки, хоча фактично позивач користується земельною ділянкою
значно меншої площі, ніж має право за законом. Вона звернулася із заявою до Запорізької міської ради для надання згоди на приватизацію земельної ділянки площею 0,0552 га, проте погоджувальний план відповідачкою підписаний не був.
ОСОБА_2 просить визнати за нею право власності на 45/100 часток у спільній частковій власності в житловому будинку АДРЕСА_1 , виділити в натурі ОСОБА_2 частку із майна, що є спільною частковою власністю в будинку АДРЕСА_1 наступним чином: по основній частині житлового будинку літ. А - приміщення 2-4 площею 8,5 кв.м. , 2-5 площею 11,5 кв.м., вартістю 6845 грн. ((8,5+11,5)*342,26); по житловій будові літ.А 1 — приміщення 2-3 площею 12,4 вартістю 15975 грн; по надвірним будівлям та спорудам: прибудова літ. а5 - 53456 грн., сіни літ. а6 - 23758 грн., сарай літ. Б - 18274 грн., сарай літ. С - 7979 грн., сарай літ. Т-1808 грн., гараж літ. О - 2297 грн., оглядова яма літ. О - 8322 грн., погріб літ. Пг1 - 1453 грн., водопровід літ. № 4 - 542 грн., зливна яма літ. № 10 - 456 грн., хвіртка літ. № 11 - 789 грн., огорожа літ. № 12 - 259 грн., огорожа літ. № 13 - 555 грн., огорожа літ. № 14 - 449 грн., огорожа літ. № 15 - 258 грн., замощення літ. І-125 грн. Визначити порядок користування земельною ділянкою , що розташована за адресою АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , за фактичним користуванням, встановивши право користування відповідно до погоджувального плану за ОСОБА_2 на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд Р1 площею 0,0469 га, Р2 площею 0,0031 га, Р4 площею 0,0052 га, разом 0,0552 га.; стягнути з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача грошову компенсацію у розмірі 14223 грн., судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року частково задоволені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про виділення в натурі частки майна, що є спільною частковою власністю, визначення порядку користування земельною ділянкою.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на 45/100 часток у спільній частковій власності в житловому будинку АДРЕСА_1 , виділено в натурі ОСОБА_2 частку із майна, що є спільною частковою власністю в будинку АДРЕСА_1 наступним чином: по основній частині житлового будинку літ. А - приміщення 2-4 площею 8,5 кв.м. , 2-5 площею 11,5 кв.м., вартістю 6845 грн. ((8,5+11,5)*342,26); по житловій будові літ.А 1 — приміщення 2-3 площею 12,4 вартістю 15975 грн; по надвірним будівлям та спорудам: прибудова літ. а5 - 53456 грн., сіни літ. а6 - 23758 грн., сарай літ. Б - 18274 грн., сарай літ. С - 7979 грн., сарай літ. Т-1808 грн., гараж літ. О - 2297 грн., оглядова яма літ. О - 8322 грн., погріб літ. Пг1 - 1453 грн., водопровід літ. № 4 - 542 грн., зливна яма літ. № 10 - 456 грн., хвіртка літ. № 11 - 789 грн., огорожа літ. № 12 - 259 грн., огорожа літ. № 13 - 555 грн., огорожа літ. № 14 - 449 грн., огорожа літ. № 15 - 258 грн., замощення літ. І-125 грн. 
Стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в рахунок відступлення від ідеальних часток у спільному майні у розмірі 14223 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 551,20 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на проведення судової експертизи в розмірі 5000 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції, адвокат Нємна Т.І., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог  ОСОБА_2  відмовити у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 Земельного кодексу України, особа, яка набула права власності на частку в праві на будівлі чи споруди стає власником (користувачем) відповідної частки в праві на земельну ділянку на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику,якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості.
Скаржник звертає увагу, що для реалізації прав суб`єктів спільної часткової власності на житловий будинок, будівлю або споруду на отримання у власність (користування) частки в праві на земельну ділянку на, якій розміщений набутий у власність об`єкт нерухомості, земельна ділянка має набути ознак об`єкта права власності (користування).
Однак на зазначені вище висновки суд перщої інстанції не звернув уваги та визнав право власності за частиною будівель посилаючись на висновки експертиза проведеної у 2018 році та без жодного посилання на земельну ділянку на якій розташовані будівлі право власності на які було визнано. Судом чи експертом не було досліджено та не могло бути без землевпорядних документів визначено чи дійсно всі прибудови (сараї, замощення, гаражі, оглядові ями тощо) розтащовані на земельній ділянці право користування якою наявне в позивача.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Дерев`янко І.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи поштовими повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень судової повістки (а.с.241) до апеляційного суду не з`явилася, від представника ОСОБА_2 адвоката Дерев`янко І.О. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що ОСОБА_4 не може з`явитися до суду за станом здоров`я ( а.с. 244-245 ).

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" ("Alimentaria Sanders S.A. v. Spain", рішення від 7 липня 1989 року, заява №11681/85, п. 35) зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо сторони та/або їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін чи їх представників, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

08 жовтня 2021 року ОСОБА_2 одержала судову повістку про виклик у судове засідання, тобто остання повідомлена належним чином про дату, час і місце розгляду справи в апеляційному суді ( а.с.241 ).

Оскільки поважність причини неявки представника позивача, адвоката Медведєвої Т.І. не встановлена, ОСОБА_2 реалізувала своє право на викладення відповідних аргументів у відзиві на апеляційну скаргу, та, зважаючи на межі розгляду справи в суді апеляційної інстанції (стаття 367 ЦПК України), апеляційний суд вважає за потрібне розглянути справу в даному судовому засіданні.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню. 

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що доводи позову про зміну ідеальних часток у спільному майні та виділ позивачці 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями відповідно до варіанту, зазначеного у висновку експерта, який відповідає порядку фактичного користування житловим будинком, що склався між сторонами є обгрунтованим.І деальні частки співвласників підлягають приведенню до реальних, а саме, має бути визнано, що позивачу на праві власності належить 45/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , замість ідеальної частки 1/2 частини, відповідно, відповідачу на праві власності належить 55/100 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , замість ідеальної частки 1/2 частини. Обираючи такий варіант виділу, суд першої інстанції прийшов до висновку, що він буде відповідати інтересам сторін, оскільки вказані приміщення фактично вже розділені та використовуються сторонами і не потребують виконання складних робіт з переобладнання.У зв`язку зі зменшенням частки позивача, вимоги про стягнення з відповідача грошової компенсації у сумі 14553,50 грн., визначеної у висновку експерта, є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено вимоги щодо визначення порядку користування земельної ділянкою згідно із фактично встановленим порядком відповідно до погоджувального плану. Вказаний погоджувальний план відповідачем не підписаний, тобто не узгоджений. У позовних вимогах зазначено про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні позивача та відповідача, при цьому суду не надано будь-яких правовстановлюючих документів на підтвердження даної обставини.Відсутність вказаного правовстановлюючого документу не дозволив суду першої інстанції визначити призначення вказаної земельної ділянки, на якій правовій підставі сторони у справі є землекористувачами, який дійсний розмір вказаної ділянки її межі (чи не є земельна ділянка або її частина самовільно захопленими, чи не порушені при цьому права суміжних землекористувачів тощо).

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.
Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цисм Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 26 жовтня 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання дійсним договору купівлі-продажу і визнання права власності та визнано право власності за ОСОБА_2 на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1 ( а.с. 6-7).

Зазначене судове рішення набрало законної сили.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав Товариства з обмеженою відповідальністю « Запорізьке міжміське бюро технвчної інвентаризації» за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер 28753386, номер запису- 361/5265 в книзі 2/22 ( а.с. 8). 

Відповідно до відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно складовими частинами об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 є: Житлова прибудова А1, прибудова а1, прибудова а2, прибудова а4, прибудова а5, ганок, ганок, прибудова а6, сарай Б, сарай С, сарай Т, гараж О, оглядова яма, погріб,пг1, сарай В-2, сарай Н, гараж Е, оглядова яма, погріб, пг2, вбиральня Л, сарай Ф, сарай Ш, водопровід,3, водопровід 4, зливна яма 5, паркан 9, зливна яма 10, хвіртка 11, паркан 12, паркан 13, паркан 14, паркан 15, замощення 1 ( а.с. 9-10).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №2412 експертом запропоновано два варіанти виділу в натурі часток зі спільного майна будинку АДРЕСА_1 :
1)Варіант поділу житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників, згідно з яким для дотримання рівності часток необхідно виконати наступні переобладнання: в приміщенні 1-2 улаштувати перегородку, обладнавши таким чином коридор площею 3,76 кв.м. та приміщення площею 5,94 кв.м., улаштувати дверний отвір між приміщеннями 2-3 та частиною приміщення 1-2 площею 5,94 кв.м., закласти частину віконного прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-2, демонтувати туалет 1-6, обладнавши таким чином кухню площею 7.,4 кв.м., квартиру АДРЕСА_2 обладнати туалетом у відповідності до державних будівельних норм (можливо у частині приміщення 1-4);
2)Варіант поділу житлового будинку відповідно до фактичного розподілу житлового будинку з відступленням від розміру ідеальних часток, за яким частки співвласників будуть мати вид: ОСОБА_2 – 45/100 частки, ОСОБА_1 – 55/100 частки. В рахунок збільшення частки у майні необхідно сплатити співвласнику ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 14553,50 грн ( а.с. 89-114).

Відповідно до погоджувальний план користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 підписаний ОСОБА_2 , підпис ОСОБА_1 відсутній ( а.с. 143).

Відповідно до акту фактичного користування житловим будинком та земельною ділянкою, складеним 12 червня 2020 року ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_2 належить Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташована на земельній ділянці площею 0,2636 га. ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,0552 га відповідно до погоджувального плану. ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,1416 га + 0,50 га згідно з погоджувальним планом ( а.с. 192).

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

При вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку, з самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири.
Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилася.

При поділі житлового будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена (ізольована після переобладнання) частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також які підсобні будівлі передаються власнику. 

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 358 ЦК України регламентовано правила здійснення правомочностей співвласниками об`єкта права спільної часткової власності. Зокрема, передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Отже, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна має враховуватись правова природа такої власності, адже співвласникам належать ідеальні частки у праві власності на спільне майно, які є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частку майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

При вирішенні спору щодо користування земельною ділянкою, на якій розташований об`єкт нерухомого майна, який перебуває у власності кількох осіб, необхідно виходити з розміру часток кожного зі співвласників нерухомого майна, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо між сторонами немає погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою, порядок користування встановлюється з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Частиною третьою статті 364 ЦК України визначено, що у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 205/9065/15-ц (провадження № 61-21409св18) зроблено висновок, що "системний аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що у спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася".

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 вересня 2019 року у справі № 712/9240/16-ц (провадження № 61-13395св19).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 171/228/15-ц (провадження № 61-5812св19) зазначено, що "визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна".

Схожий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року у справі № 569/4074/14-ц (провадження № 61-14487св19), в якій також вказано, що "апеляційний суд помилково скасував рішення міського суду, безпідставно вказуючи на те, що визначений судом варіант поділу спірного майна порушує права відповідача на користування земельною ділянкою, яка у нього знаходиться в оренді не звернувши уваги на те, що визначальним у цих правовідносинах є не порядок користування майном чи знаходження в оренді інших земельних ділянок, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників".

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року у справі № 445/442/16-ц (провадження № 61-13434св19) зроблено висновок, що "у справі, що переглядається, суди […] не врахували, що допустимим доказом про технічну можливість поділу в натурі об`єкту нерухомого майна є висновок експерта або уповноваженого суб`єкта господарювання саме щодо технічної можливості такого поділу". 

Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.
Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна.
Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно.
Таку правову позицію викладено у постановах Верховного Суду України від: 30 березня 2016 року у справі № 6-2811цс15, 16 листопада 2016 року у справі № 6-1443цс

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до частин першої, другої статті 76, частини першої статті 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За змістом пункту 3 частини четвертої статті 265 ЦПК України, пункту 3 частини першої статті 382 ЦПК Україниу мотивувальній частині судового рішення зазначаються, зокрема мотиви прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику. 

Аналіз матеріалів свідчить, що згідно з висновком експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи №2412, проведеної ТОВ  «Регіональне судово-експертне бюро», від 31 липня 2018 року, суду запропоновано  два технічно можливі варіанти виділу  в натурі часток зі спільного майна, а саме приміщень житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою:  АДРЕСА_1 . 

1)Варіант поділу житлового будинку відповідно до ідеальних часток співвласників, згідно з яким для дотримання рівності часток необхідно виконати наступні переобладнання: в приміщенні 1-2 улаштувати перегородку, обладнавши таким чином коридор площею 3,76 кв.м. та приміщення площею 5,94 кв.м., улаштувати дверний отвір між приміщеннями 2-3 та частиною приміщення 1-2 площею 5,94 кв.м., закласти частину віконного прорізу між приміщеннями 1-3 та 1-2, демонтувати туалет 1-6, обладнавши таким чином кухню площею 7.,4 кв.м., квартиру АДРЕСА_2 обладнати туалетом у відповідності до державних будівельних норм (можливо у частині приміщення 1-4);

2)Варіант поділу житлового будинку відповідно до фактичного розподілу житлового будинку з відступленням від розміру ідеальних часток, за яким частки співвласників будуть мати вид: ОСОБА_2 – 45/100 частки, ОСОБА_1 – 55/100 частки. В рахунок збільшення частки у майні необхідно сплатити співвласнику ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі 14553,50 грн.

Відповідно до акту фактичного користування житловим будинком та земельною ділянкою, складеним 12 червня 2020 року ФОП ОСОБА_7 , ОСОБА_2 належить Ѕ частка житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , розташована на земельній ділянці площею 0,2636 га. ОСОБА_2 користується земельною ділянкою площею 0,0552 га відповідно до погоджувального плану. ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,1416 га + 0,50 га згідно з погоджувальним планом.

Згідно з частиною третьою статті 357 ЦК України співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. 

Разом із тим, частиною четвертою цієї статті передбачено, що співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності. 

Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. 

Договір або інше рішення, яким для співвласників був встановлений порядок користування жилим будинком з надвірними будівлями, суду не надані.

Відповідно до даних технічного паспорту розмір спірного будинку змінювався шляхом добудов конструктивних елементів (прибудови а1, а2, а4 у 1984 р., прибудова а5, а6 у 1987 р.) та надвірних будівель, споруд, внаслідок чого фактичний розмір часток у спірному будинку не відповідає ідеальним часткам співвласників. 

Таким чином, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки суду першої інстанції про зміну ідеальних часток у спільному майні та виділ позивачу 45/100 частин житлового будинку з надвірними будівлями відповідно до варіанту № 2, зазначеного у висновку експерта № 2412 від 31 липня 2018 року, який відповідає порядку фактичного користування житловим будинком, що склався між сторонами. 

Для даного варіанту розподілу житлового будинку необхіджо ваиконати щонайменші переобладнання, а саме демонтувати туалет 1-6, обладнавши такиим чином кухню площею 7.4 м2, а квартиру АДРЕСА_2 обладнати туалетом у відповідності до державних будівельних нм ( можливо у частині приміщення 1-4).

Отже, ідеальні частки співвласників підлягають приведенню до реальних, а саме, що позивачу на праві власності належить 45/100 частин домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , замість ідеальної частки 1/2 частини, відповідно, відповідачу на праві власності належить 55/100 частина домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 , замість ідеальної частки 1/2 частини.

У зв`язку зі зменшенням частки ОСОБА_2 , вимоги про стягнення з ОСОБА_1 грошової компенсації у сумі 14553,50 грн., визначеної у висновку експерта, є обґрунтованими, тому вони підлягають задоволенню. 

З огляду на зазначене, обираючи такий варіант виділу, суд першої інстанції вірно зазначив, що він буде відповідати інтересам сторін, оскільки вказане нерухоме майно фактично вже розділено та використовуються сторонами і не потребують виконання складних робіт з переобладнання.

Як вбачається з матеріалів справи суду наданий погоджувальний план користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 підписаний ОСОБА_2 , підпис ОСОБА_1 відсутній.

Згідно ст. 90 Земельного кодексу УРСР (1970р.), чинного на момент набуття позивачем права власності на частину спірного житлового будинку, тобто на 1979 рік,  на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. При переході  будівлі у власність кількох осіб земельна ділянка переходить в користування всіх співвласників будівлі.

Відповідно до ст.30 Земельного кодексу УРСР (1970 р.), ч.3 ст.377 ЦК України, ст.120 Земельного кодексу України, якщо договором при відчуженні житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то в разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією часткою земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. 

При переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження.  

Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. 
Відповідно до ч.1-ч.4 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, наякій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власностіна жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони прозміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права влсності наці об`єкти до набувача перехродить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянкупереходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику ( землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

При вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку.

Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування й розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

Аналогічні висновки викладені Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2017 року у справі № 6-841цс16 та від 1 листопада 2017 року у справі № 6-2454цс16.
Позивачем заявлено вимоги щодо визначення порядку користування земельної ділянкою згідно із фактично встановленим порядком відповідно до погоджувального плану. Вказаний погоджувальний план відповідачкою не підписаний, тобто не узгоджений.
У позовних вимогах зазначено про те, що земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у користуванні позивача та відповідача, при цьому суду не надано будь-яких правовстановлюючих документів на підтвердження даної обставини.
Отже, відсутність вказаного правовстановлюючого документу не дозволяє суду визначити призначення вказаної земельної ділянки, на якій правовій підставі сторони у справі є землекористувачами, який дійсний розмір вказаної ділянки її межі (чи не є земельна ділянка або її частина самовільно захопленими, чи не порушені при цьому права суміжних землекористувачів тощо).

Фактично встановлений порядок користування жодним документом не підтверджується, в зв`язку із чим суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про неможливим задоволення позовних вимог в цій частині.
.
         Доводи апеляційної скарги, які зводяться до того, що суд першої інстанції  порушив загальний принцип цілосності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якійй цей об`єкт розташований, тому незаконно виділив в натурі частки житлового будинку господарських будівель та споруд без визначення порядку користування земельною ділянкою  не заслуговують на увагу, оскільки визначальним у цих правовідносинах є не порядок користування майном чи земельною ділянкою, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. 

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Апеляційний суд встановив, що оскаржуване судове рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують, на його законність не впливають.
Згідно з частиною 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а оскаржуване судове рішення без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , представника,  адвоката Нємної Тетяни Ігорівни залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 22 червня 2021 рокуу цій справі залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повна постанова складена 28 січня 2021 року.

Головуючий, суддя 	Суддя	Суддя	
Подліянова Г.С.	Гончар М.С.	Маловічко С.В.