П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа №  120/2753/21-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Шаповалова Т.М.  
Суддя-доповідач -  Сапальова Т.В.   
17 лютого 2022 року
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Сапальової Т.В. 
суддів:  Капустинського М.М.  Ватаманюка Р.В. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Чорнокнижник О.В., 
позивача: ОСОБА_1 ,
представниці відповідача: Горнецької М.В.,  

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 
В С Т А Н О В И В :
в квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, про визнання протиправним та скасування наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, від 24 лютого 2021 року № 18-ос «Про звільнення ОСОБА_1 »; поновлення ОСОБА_1 на посаді рівнозначній посаді слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, з 02 березня 2021 року; стягнення з Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 02 березня 2021 року (включно) по день ухвалення судом рішення по суті в цій справі.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись з прийнятим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та задовольнити позовні вимоги. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає про те, що у справах про звільнення держслужбовців необхідно застосовувати положення КЗпП, в тому числі про переважне право на залишення на роботі, які мають перевагу над спеціальним законодавством. Позивач звертає увагу на те, що він є учасником бойових дій та мав переважне право на залишення на роботі. Натомість ТУ ДБР у м. Миколаєві не вжило жодних заходів з метою працевлаштування позивача. Крім того, в ТУ ДБР у м. Миколаєві було збережено три слідчі відділи із посадами слідчих з тими ж посадовими обов`язками та повноваженнями, які були покладені на посаду слідчого Першого слідчого відділу, яку обіймав позивач, тому реальне скорочення посади позивача не мало місця, оскільки структурний підрозділ, в якому він працював та займана посада були фактично перейменовані, а не скорочені.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу заперечив проти її доводів і зазначив, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Позивач в судовому засіданні  підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити.
Представниця позивача в судовому засіданні заперечила проти доводів апеляційної скарги, у зв`язку з чим просила залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що Наказом № 26-ос від 23.11.2018 року позивача  призначено на посаду слідчого Першого слідчого відділу (Відділу з розслідувань злочинів у сфері службової діяльності та корупції)  Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, за результатами конкурсу з 27.11.2018 року, з випробуванням строком шість місяців.
Відповідно до наказу № 29-ос від 28.11.2018 позивача переведено на посаду слідчого Першого слідчого відділу (Відділу з розслідувань злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління ТУ ДБР, розташованого у місті м. Миколаєві, з 28.11.2018 року за його згодою, з випробуванням строком шість місяців. 
26.10.2020 ОСОБА_1 вручено попередження «Про наступне вивільнення» №01/12/22035 від 22.10.2020 у якому вказано наступне: «У зв`язку зі скороченням посади державної служби внаслідок зміни структури та штатного розпису Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, відповідно до наказів Державного бюро розслідувань від 15.10.2020 року № 581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» та від 20.10.2020  року № 201 ДСК «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві», попереджаємо про наступне скорочення посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, яку позивач обіймає з 01 лютого 2021 року».
Згідно з наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві «Про попередження працівників» від 28.01.2021 № 7-ос Відділу кадрової роботи та державної служби Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, наказано персонально попередити працівників Слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, посади яких з 01.03.2021 року скорочуються, про наступне вивільнення (додаток 1).
Відповідно до Додатку 1 до наказу ТУ ДБР у м. Миколаєві «Про попередження працівників» від 28.01.2021 № 7-ос позивач 29.01.2021 року попереджений про наступне скорочення посади з 01.03.2021 року, про що свідчить його підпис.
Наказом ТУ ДБР у м. Миколаєві № 18-ос від 24.02.2021 року відповідно до пунктів 2,5 ч. 3 ст. 13, ч.5 ст.14 Закону України «Про Державне бюро розслідувань», ст.83, п.1.ч.1 та ч.4  ст.87, ст.89 Закону України «Про державну службу» звільнено державного службовця 9 (дев`ятого) рангу ОСОБА_1 з посади слідчого Першого слідчого відділу (відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції) Слідчого управління територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, та припинено його державну службу з 01.03.2021 року на підставі п. 1 ч. 1 ст. 87 Закону України «Про державну службу», у зв`язку зі скороченням штату державних службовців. 
Вважаючи наказ ТУ ДБР у м. Миколаєві № 18-ос від 24.02.2021 року протиправним, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом у даній справі.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при прийнятті рішення про звільнення позивача, відповідач діяв у межах наданих йому статтею 13 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» повноважень, із застосуванням чинних на момент прийняття рішення норм Закону України «Про державну службу», що відповідає положенням статті 19 Конституції України.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оцінюючи спірні правовідносини, колегія суддів виходить з наступного.
Принципи, правові та організаційні засади забезпечення публічної, професійної, політично неупередженої, ефективної, орієнтованої на громадян державної служби, яка функціонує в інтересах держави і суспільства, а також порядок реалізації громадянами України права рівного доступу до державної служби, що базується на їхніх особистих якостях та досягненнях визначені Законом України «Про державну службу» від 10.12.2015 № 889-VIII (далі – Закон № 889-VIII в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.87 Закону України №889-VIII підставами для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є, зокрема, скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Ч.3 ст.87 Закону №889 передбачено, що суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі    пунктів 1    та    1-1    частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення.
Відповідно до ч.5 ст.87 Закону №889-VIII наказ (розпорядження) про звільнення державного службовця у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, може бути виданий суб`єктом призначення або керівником державної служби у період тимчасової непрацездатності державного службовця або його відпустки із зазначенням дати звільнення, яка є першим робочим днем, наступним за днем закінчення тимчасової непрацездатності, зазначеним у документі про тимчасову непрацездатність, або першим робочим днем після закінчення відпустки.
У такому випадку оформлення і видача трудової книжки, а також розрахунок при звільненні проводяться протягом семи днів з дня звільнення.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги щодо застосування до спірних правовідносин положень КЗпП України в частині обов`язку пропонувати позивачу іншу рівноцінну посаду та пріоритетного права на залишення на посаді, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з ч.3 ст. 87 Закону № 889-VIII (в редакції до набрання чинності Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX) процедура вивільнення державних службовців на підставі пункту 1 частини першої цієї статті визначалась законодавством про працю. Звільнення на підставі пункту 1 частини першої цієї статті допускалось лише у разі, якщо державного службовця не може бути переведено на іншу посаду відповідно до його кваліфікації або якщо він відмовляється від такого переведення.
Законом України від 19 вересня 2019 року № 117-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо перезавантаження влади» були внесені зміни та доповнення до Закону № 889-VIII, зокрема, відповідно до положень статті 83 Закону № 889-VIII (у редакції, що діє з 19 вересня 2019 року) державна служба припиняється: 
1) у разі втрати права на державну службу або його обмеження (стаття 84 цього Закону); 
2) у разі закінчення строку призначення на посаду державної служби (стаття 85 цього Закону); 
3) за ініціативою державного службовця або за угодою сторін (стаття 86 цього Закону); 
4) за ініціативою суб`єкта призначення (статті 87, 87-1 цього Закону); 
5) у разі настання обставин, що склалися незалежно від волі сторін (стаття 88 цього Закону); 
6) у разі незгоди державного службовця на проходження державної служби у зв`язку із зміною її істотних умов (стаття 43 цього Закону); 
7) у разі досягнення державним службовцем 65-річного віку, якщо інше не передбачено законом; 
8) у разі застосування заборони, передбаченої Законом України "Про очищення влади"; 
9) з підстав, передбачених контрактом про проходження державної служби (у разі укладення) (стаття 88-1 цього Закону).
Згідно з п.1 ч.1 ст.87 Закону № 889-VIII підставою для припинення державної служби за ініціативою суб`єкта призначення є скорочення чисельності або штату державних службовців, скорочення посади державної служби внаслідок зміни структури або штатного розпису державного органу без скорочення чисельності або штату державних службовців, реорганізація державного органу.
Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» від 14 січня 2020 року № 440-IX, частину третю статті 87 доповнено новим абзацом першим такого змісту: 
"3. Суб`єкт призначення або керівник державної служби попереджає державного службовця про наступне звільнення на підставі пунктів 1 та 1-1 частини першої цієї статті у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів. Суб`єкт призначення або керівник державної служби може пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). При цьому не застосовуються положення законодавства про працю щодо обов`язку суб`єкта призначення отримання згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) на звільнення".
При цьому, вжите у ч.3 ст.87 Закону № 889-VIII слово «може», означає, що на суб`єкта призначення або керівника державної служби не покладається обов`язок з працевлаштування працівників, що вивільняються. Вирішення питання пропонувати державному службовцю вакантну посаду чи ні законодавець залишив на розсуд суб`єкта призначення.
Крім того, відповідно до ч.4 ст.40 КЗпП України в редакції Закону № 113-IX від 19.09.2019 особливості звільнення окремих категорій працівників з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 40, а також особливості застосування до них положень частини другої цієї статті, статей 42, 42і, частин першої, другої і третьої статті 492, статті 74, частини третьої статті 121 КЗпП України, встановлюються законом, що регулює їхній статус (тобто для державних службовців - Законом України «Про державну службу»). 
Згідно з ч.6 ст. 49-2 КЗпП України вивільнення працівників, які мають статус державних службовців відповідно до Закону України «Про державну службу», здійснюється у порядку, визначеному цією статтею, з урахуванням таких особливостей:
1) про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за 30 календарних днів;
2) у разі вивільнення державних службовців, в тому числі, внаслідок скорочення чисельності або штату органу, положення частини 2 статті 40 КЗпП України (звільнення, в тому числі, внаслідок скорочення чисельності або штату працівників допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу) та положення частини 2 статті 492 КЗпП України (при вивільнені працівників у випадках зміни в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі) не застосовуються.
Таким чином, процедура звільнення державних службовців у зв`язку з припиненням державної служби за ініціативою суб`єкта призначення на момент звільнення позивача із займаної посади врегульована положеннями Закону № 889-VIII.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 28.07.2021 у справі № 640/11024/20 та від 13.10.2021 у справі № 520/11687/20
Відповідно до ч.5 ст.242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин Законом України «Про внесення змін до Митного кодексу України та деяких інших законодавчих актів України у зв`язку з проведенням адміністративної реформи» № 440-ІХ внесено зміни до Закону України «Про державну службу» та законодавчо скасовано обов`язок запропонувати усі вакантні посади та встановлено право суб`єкта призначення або керівника державної служби пропонувати державному службовцю будь-яку вакантну посаду державної служби у тому самому державному органі (за наявності). 
Вказана правова позиція підтримана Верховним Судом у постановах від 30.11.2021 у справі №480/4055/20, від 08.12.2021 у справі №380/3646/20, від 09.12.2021 у справі №640/20284/20.
При цьому колегія суддів вважає необґрунтованими посилання позивача на правові висновки Верховного Суду у справах  №240/10996/20, №140/90/20, №260/261/20, №240/455/20, №340/221/20.
Так, у постанові від 13.10.2021 у справі №240/10996/20 Верховний Суд аргументував застосування законодавства про працю до спірних правовідносин, наступним чином: 
«... У зв`язку з наведеним слід звернути увагу, що встановлені КЗпП України особливості звільнення державних службовців за пунктом 1 частини першої статті 40 цього Кодексу та пунктом 1 частини першої статті 87 Закону № 889-VIII на підставі Закону України «Про внесення змін до Кодексу законів про працю України» від 12 грудня 2019 року № 378-ІХ, набули чинності 02 лютого 2020 року, тобто після звільнення позивачки у січні 2020 року, а тому не підлягали застосуванню у межах спірних правовідносин».
З аналогічних підстав до спірних правовідносин не можуть бути застосовані висновки Верховного Суду у справах №140/90/20, №260/261/20, №240/455/20, №340/221/20.
З огляду на вищенаведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спірні правовідносини щодо правомірності звільнення позивача регулюються положеннями ст.87 Закону № 889-VIII, натомість положення КЗпП України щодо переважного права на залишення на роботі та пропозиції іншої посади не поширюються на державних службовців.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги про те, що посада позивача не була скорочена, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до Закону України «Про Державне бюро розслідувань» у 2015 році, який набув чинності 01.01.2016, Державне бюро розслідувань визначалося, як центральний орган виконавчої влади та з часу початку роботи здійснював правоохоронну діяльність з метою запобігання, виявлення, припинення, розкриття та розслідування злочинів, віднесених до його компетенції.
Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» від 03.12.2019 № 305-ІХ, який набрав чинності з 27.12.2019, Державне бюро розслідувань набуло статусу державного правоохоронного органу.
Судом встановлено, що відповідно до наказу ДБР від 15.10.2020 №581 «Про затвердження структури та штатної чисельності територіальних управлінь Державного бюро розслідувань» затверджено, зокрема, структуру територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, штатною чисельністю 116 штатних одиниць та, відповідно, відділу з розслідування злочинів у сфері службової діяльності та корупції.
На підставі ст.12 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» наказом ДБР від 20.10.2020 №201дск «Про затвердження змін до штатного розпису територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві» затверджено зміни до штатного розпису на 2020 рік №7 ТУ ДБР у м. Миколаєві, які введені в дію з 01 лютого 2021 року.
Внаслідок введення в дію вказаного вище штатного розпису, зі складу структурних підрозділів ТУ ДБР у м. Миколаєві було виведено Слідче управління, до складу якого входили:
- Перший слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів сфері службової діяльності та корупції) кількістю 18 штатних посад державної служби;
- Другий слідчий відділ (відділ з розслідування злочинів, вчинених працівниками правоохоронних органів та у сфері правосуддя) кількістю 20 штатних посад та сектор криміналістики та експертної роботи кількістю 2 штатні посади (разом по відділу - 22 штатні посади державної служби);
- Третій слідчий відділ (відділ з розслідування військових злочинів) кількістю 15 штатних посад державної служби.
Отже, всього у Слідчому управлінні з штатного розпису виведено 55 посад державної служби.
З огляду на викладене, структурний підрозділ ТУ ДБР у м. Миколаєві, у якому проходив службу позивач до звільнення, ліквідовано та як наслідок скорочено усі посади державної служби у відповідному підрозділі.
Одночасно введено Перший слідчий відділ (з дислокацією у м. Миколаєві) кількістю 17 штатних посад; Другий слідчий відділ (з дислокацією у м. Одесі) кількістю 21 штатну посаду; Третій слідчий відділ (з дислокацією у м. Кропивницькому), кількістю 6 штатних посад.
Узв`язку зі зміною з 27.12.2019 правового статусу органу Державного бюро розслідувань наказом від 15.10.2020 № 581 змінено організаційну структуру ТУ ДБР у м. Миколаєві, наказом від 20.10.2020 № 201 ДСК - штатний розпис в ТУ ДБР у м. Миколаєві, замість посад державної служби введено посади рядового та начальницького складу, які  належать до інших категорій та маяють власний правовий статус.
Згідно з ч.2 ст.14-3 Закону України «Про Державне бюро розслідувань» особи рядового і начальницького складу можуть бути переведені у системі ДБР, у тому числі з/до територіального управління до центрального апарату ДБР, за їхньою згодою без обов`язкового проведення конкурсу на іншу нижчу або рівнозначну вакантну або тимчасово вакантну посаду, за умови їх відповідності кваліфікаційним вимогам та критеріям професійної придатності для відповідної посади.
Наказом Державного бюро розслідувань від 28.12.2019 № 343 «Про організацію проведення заходів на виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення діяльності Державного бюро розслідувань» (в редакції наказу ДБР від 03.01.2020 №2), затверджено Порядок зміни категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу з рахуванням специфічних умов проходження служби (далі - Порядок).
Відповідно до п.3 Порядку визначення переліку посад у центральному апараті та територіальних управліннях Державного бюро розслідувань, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, граничних спеціальних звань за цими посадами, може відбуватися поетапно за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.
Згідно з п.4 Порядку служба в Державному бюро розслідувань на посадах рядового і начальницького складу передбачає відповідність кваліфікаційним вимогам та особливим критеріям професійної придатності (зокрема щодо стану здоров`я, застосування зброї та спецзасобів, здатності витримувати додаткові фізичні та психічні навантаження, понаднормову роботу тощо), які є відмінними від вимог для служби в Державному бюро розслідувань на посадах державної служби.
Крім того, п.5 Порядку передбачено, що служба на посадах рядового та начальницького складу має специфічні умови служби, що полягають у наступних чинниках:
- особливостями конкурсного відбору на службу до громадян України, які спроможні за своїми особистими, діловими та моральними якостями, віком, освітнім і професійним рівнем та станом здоров`я ефективно виконувати відповідні службові обов`язки, у тому числі з носінням та застосуванням зброї;
- необхідністю постійного понаднормового виконання обов`язків, несення служби у вихідні та святкові дні;
- виклик на службу за рішенням керівника (начальника) у будь-який час та вибуття у відрядження;
- виконання завдань оперативно-розшукової діяльності та досудового розслідування кримінальних правопорушень, які, з урахуванням підслідності Державного бюро розслідувань, безпосередньо пов`язані з ризиком та небезпекою для життя та здоров`я як працівників, так і членів їх сімей;
- особливим порядком забезпечення безпеки осіб рядового і начальницького складу Державного бюро розслідувань, їх захисту від протиправних посягань, пов`язаних з виконанням ними службових обов`язків, силами та засобами спеціального підрозділу фізичного захисту Державного бюро розслідувань;
- особливими вимогами придатності до служби за станом здоров`я та проходженням військово-лікарської комісії при прийнятті на службу, у зв`язку з постійними фізичними та психологічними навантаженнями, а також з періодичною перевіркою фізичної підготовленості та стану здоров`я.
Відповідно до п.6 Порядку зміна категорії посад працівників Державного бюро розслідувань, які заміщуються державними службовцями на посади, які підлягають заміщенню особами рядового і начальницького складу, здійснюється за рішенням Директора Державного бюро розслідувань або особи, яка виконує його повноваження.
Зміна категорії посад передбачає виведення із штатного розпису та скорочення посади державного службовця (відповідно до статті 87 Закону України “Про державну службу”) та введення до штатного розпису посади рядового і начальницького складу.
Після затвердження штатного розпису Державного бюро розслідувань (змін до штатного розпису) щодо працівників, посади яких скорочуються, видається наказ про їх персональне попередження про наступне звільнення на підставі Закону України “Про державну службу” у письмовій формі не пізніше ніж за 30 календарних днів.
На введені до штатного розпису посади, що підлягають заміщенню особами рядового та начальницького складу, оголошується конкурс.
Після проведення етапів конкурсного відбору, проведення психофізіологічного дослідження з використанням поліграфа, співбесіди та визначення переможців, кандидати на посади рядового та начальницького складу проходять військово-лікарську комісію для визначення придатності до служби за станом здоров`я. Кандидати на посади у спеціальний підрозділ Державного бюро розслідувань додатково проходять тестування з фізичної підготовки.
За умови успішного проходження всіх етапів відбору та за результатами спеціальної перевірки (для визначеної категорії персоналу), стосовно переможців конкурсного відбору видається наказ про призначення на відповідні посади.
Таким чином, призначення особи на посаду рядового та начальницького складу можливе за результатами відкритого конкурсу. Натомість можливість переведення особи, яка займає посаду державної служби, на посаду, яка підлягає заміщенню рядовим та начальницьким складом, чинним законодавством України не передбачена.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що при прийнятті наказу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві від 24 лютого 2021 року № 18-ос «Про звільнення ОСОБА_1 » відповідач діяв на підставі, у межах та у спосіб, що передбачені чинним законодавством.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та повністю спростовуються встановленими у справі обставинами.
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
На підставі вищевикладеного колегія суддів дійшла  висновку про те, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 28 вересня 2021 року - без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття відповідно до ч.1 ст.325 КАС України та може бути оскаржена в касаційному порядку виключно з підстав, передбачених  ч.4 ст.328 КАС України.
Згідно з ч.1 ст. 329 КАС України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Постанова суду складена в повному обсязі   09 березня 2022 року.
          
Головуючий	 	 	Сапальова Т.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Капустинський М.М.    Ватаманюк Р.В.