Справа № 344/14747/15-ц 
Провадження № 22-ц/4808/170/22 
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А. 
Суддя-доповідач Фединяк В.Д. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів:
головуючого                 Фединяка В.Д. ( суддя-доповідач) 
суддів:                 Бойчука І.В., Пнівчук О.В.        
секретаря                 Петріва Д.Б.
з участю                 ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду  від 14 вересня 2021 року ухвалене у складі судді Пастернак у м. Івано-Франківськ у справі за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Івано-Франківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування.
Позовні вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3 та ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 . ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з початку 2002 року. За спільні кошти ними було придбано квартиру АДРЕСА_1 , яка на підставі договору купівлі продажу від 12 травня 2004 року зареєстрована на ОСОБА_5 . Його батько ОСОБА_3 до своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований в указаній квартирі. Зазначав, що він здійснив обряд похорону померлої ОСОБА_4 та є єдиним спадкоємцем за законом після її смерті, так як проживав із ОСОБА_4 однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. На підтвердження за спадкодавцем ОСОБА_4 права власності на дану квартиру наявні копії договору купівлі-продажу квартири від 12.05.2004 року та копії витягу про реєстрацію права власності на квартиру. Оригінали документів на право власності на зазначену вище квартиру втрачено, тому свідоцтво про прийняття спадщини за законом на вказану вище квартиру отримати не може, оскільки для цього потрібні оригінали документів на право власності на квартиру. Державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світланою Дмитрівною йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Просить визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
У вересні 2016 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно.
Позовна заява мотивована тим, що вона в порядку спадкування претендує на квартиру АДРЕСА_1 , та яка є предметом позову ОСОБА_1 . Разом з тим, вказує, що починаючи з 2004 року проживала із ОСОБА_4 у належній їй квартирі АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина до складу якої ввійшло оспорювань нерухоме майно. Зазначає, що на момент відкриття спадщини проживала із спадкодавцем однією сім`єю понад 5 років, вели спільне господарство. Як член сім`ї вона була зареєстровна по місцю проживання у зазначеній квартирі. Однак документів на підтвердження спільного проживання відсутні. 29.09.2015 року вона звернулася до Івано-Франківського міського суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем - ОСОБА_4 01.03.2016 року нею направлено на адресу Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. Станом на 15.03.2016 року жодної відповіді щодо результатів розгляду даної заяви нею не отримано. Просить встановити факт постійного проживання ОСОБА_6 із ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років - з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини, яка залишилася після її смерті, яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнати за ОСОБА_6 право власності на нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1 .
17.10.2016 року ОСОБА_1 подав заперечення на позовну заяву ОСОБА_6 про визнання права власності на нерухоме майно відповідно до якого повідомив, що згідно заяви про приєднання доказів до матеріалів цивільної справи від 19.09.2016 року матеріалів цивільної справи № 344/14747/15-ц долучено копію нотаріально засвідченого пояснення ОСОБА_7 від 25.05.2016 р., зареєстрованого в реєстрі за № 464, яким пояснено: «Навесні 2004 року вирішив продати свою квартиру АДРЕСА_1 . На початку травня 2004 року ріелтором було знайдено покупців. З ріелтором оглядати квартиру прийшло троє людей: ОСОБА_8 , та як повідомила остання, її чоловік ОСОБА_9 та його син ОСОБА_10 , які порадившись на місці, вирішили купити квартиру. Наскільки зрозумів, це була сім`я. 12 травня 2004 року у приватного нотаріуса Девляшевської Світлани Павлівни було укладено договір купівлі-продажу квартири. На запитання нотаріуса, хто буде покупцем, зазначеними вище людьми одноголосно сказано, що при попередньому обговоренні було вирішено, щоб в договорі покупцем зазначати ОСОБА_4 . За купівлю квартири АДРЕСА_1 з ним розраховувались безпосередньо у нотаріуса. Гроші за купівлю квартири йому передав ОСОБА_1 . Пізніше довідався, що ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_3 в громадянському шлюбі». Свідченням того, що батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 проживав спільно із ОСОБА_4 є, зокрема, довідка № 02-02/628 від 14.02.2013 р. видана КП «Єдиний розрахунковий центр» громадянці ОСОБА_4 про те, що громадянин ОСОБА_3 до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований разом із сім`єю в квартирі АДРЕСА_1 . Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживали однією сім`єю без шлюбу, купили спільну квартиру, були пов`язані спільним побутом, мали спільні права та обов”язки. Він як син ОСОБА_3 , з травня 2004 року (з часу купівлі квартири АДРЕСА_1 ) проживав однією сім`єю із ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), він продовжував проживати однією сім`єю із ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1 по дату смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Він здійснив поховання померлої ОСОБА_4 та проживає у квартирі АДРЕСА_1 по даний час. ОСОБА_6 ніколи не прожила у спірній квартирі з ОСОБА_4 однією сім`єю. Згодом ОСОБА_4 зареєструвала у себе ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_11 , а потім доньку ОСОБА_12 . Пізніше ОСОБА_6 із чоловіком ОСОБА_13 купили квартиру по АДРЕСА_2 . Таким чином, ОСОБА_6 не проживала взагалі із ОСОБА_14 однією сім`єю у спірній квартирі. Просив відмовити у задоволенні позову про визнання права власності на нерухоме майно.
18.10.2016 року ОСОБА_1 подав заяву про зміну предмета позову відповідно до якого, просив встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті батька ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 . Встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 . Визнати у порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_3 , в порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом. Визнати у порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_4 , в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом(т.1 а.с. 174-178).
Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 11 травня 2018 року об”єднано в одне провадження цивільну справу №14747/15-ц провадження №2/344/126/18 за позовом ОСОБА_1 до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Івано-Франківської міської ради про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу — з початку 2002 року по дату смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_15 ; встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років — з травня 2004 року по дату смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 та є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ; визнаня права власності за ОСОБА_1 у порядку спадкування право власногсті на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_3 ; визнання права власності за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_4 , і цивільною справою за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , особа, яка приймає участь у справі: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання однією сім”єю більше п”яти років — з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_16 , котра настала ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнання права власності на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1 . (т.1 а.с.252,253).
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Івано-Франківської міської ради про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ; встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ;  визнання у порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_3 , в порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом; визнання у порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_4 , в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом відмовлено.
Цим же рішенням у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , особа, яка приймає участь у справі: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання однією сім”єю більше п”яти років — з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_16 , котра настала ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнання права власності на нерухоме майно — квартиру АДРЕСА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення в частині відмови у задоволенні його позову та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги а саме: встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ; встановити факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ; визнати за ОСОБА_1 у порядку спадкування право власності на Ѕ з (одну другу) частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_3 , в порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом; визнати у порядку спадкування за ним право власності на 1/2 (одну другу) частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_4 , в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом. Зокрема вказує, що після смерті батька - ОСОБА_3 , він має право спадкувати майно в порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом. В свою чергу, після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_1 має право спадкувати в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом. Таким чином, встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , та ч. 1 ст. 1261 ЦК України, будуть правовими підставами для визнання за ним у порядку спадкування права власності на Ѕ (одну другу) частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_3 . В свою чергу, встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_2 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 , та ч. 1 ст. 1264 ЦК України, будуть правовими підставами для визнання у порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на Ѕ % (одну другу) частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_4 .
Рішення суду щодо відмови ОСОБА_6 у задоволенні позову не оскаржується, тому відповідно ч.1ст. 367 ЦПУ України апеляційним судов не переглядається.
В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник підтримав доводи апеляційної скарги, просить задовольнити подану скаргу.
Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст. 367 ЦПК України наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов натупних висновків.
Згідно вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни, Івано-Франківської міської ради про встановлення факту проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 ; встановлення факту проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_4 однією сім`єю більше п`яти років - з травня 2004 року по дату смерті ОСОБА_4 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_4 , та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_4 ;  визнання у порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_3 , в порядку спадкування першої черги спадкоємців за законом; визнання у порядку спадкування за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , як спадкове майно залишене після смерті ОСОБА_4 , в порядку спадкування четвертої черги спадкоємців за законом. Та відмову у задоволенні позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_6 до ОСОБА_1 , особа, яка приймає участь у справі: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора про встановлення факту постійного проживання однією сім”єю більше п`яти років — з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини, яка залишилася після смерті ОСОБА_16 , котра настала ІНФОРМАЦІЯ_4 ; визнання права власності на нерухоме майно — квартиру АДРЕСА_1 суд першої інстанції виходив з того, що заявлена позовна вимога про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з жовтня 2004 року до часу відкриття спадщини — ІНФОРМАЦІЯ_4 є безпідставною та не обґрунтованою, а тому не підлягає до задоволення. 
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає вимогам закону та матеріалам справи.
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до копії свідоцтва про народження Серія НОМЕР_1 виданого 16.05.1974 року батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 були ОСОБА_3 та ОСОБА_17 а.з. № 931 (а.с.5).
Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.05.2004 року ОСОБА_4 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить Витяг з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.05.2004 року(т.1 а.с.6,7). 
Згідно копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_2 від 05.02.2013 року ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 73 роки, а.з.№191(т.1 а.с.10).
Згідно копії свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 від 27.07.2015 року ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_4 у віці 51 рік (т.1 а.с.11,12).
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , проте, 22.09.2015 року  №3040/02-14/6 отримав відмову в отриманні свідоцтва у зв`язку з не встановленням родинних відносин із спадкодавцем (т.1 а.с.14). 
Просить встановити факт проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, в основу позову були покладені покази свідка ОСОБА_7 , посвідчені приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Цюх С.М. від 25.05.2016 року. Свідок ОСОБА_7 повідомив, що на весні 2004 року його квартиру оглядали Галина, її чоловік ОСОБА_9 та його син ОСОБА_10 і він зрозумів, що це сім`я.  Гроші за квартиру йому передавав ОСОБА_1 , а записали власником квартири ОСОБА_4 . А пізніше він дізнався, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали у громадянському шлюбі (т.1 а.с.165). 
Відповідно до ксерокопії довідки КП “ЄРЦ” від 14.02.2013 року № 02-02/628 виданої ОСОБА_4 1964 р.н. в тому, що вона проживає по АДРЕСА_3 та те, що ОСОБА_3 1939 р.н. до дня своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 був зареєстрований по вищевказаній адресі разом із сім`єю (т.1 а.с.8). Разом з тим, ця довідка не містить інформації, що ОСОБА_3 разом із членами своєї сім`ї фактично проживав у спірній квартирі, та не вказано хто саме з сім`ї покійного ОСОБА_3 був зареєстрований. 
Згідно ксерокопії паспорта ОСОБА_3 вбачається, що останній був зареєстрований по АДРЕСА_3 з 12.07.2006 року (т.1 а.с.9). 
Щодо запису у будинковій книзі зареєстрованих осіб у квартирі по АДРЕСА_3 , домовласником якої була ОСОБА_4 зареєстровано шестеро осіб. Серед яких під №4 - 12.07.06 року зареєстрований піднаймач - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , проте, зазначено, що зареєстроване місце проживання виключно до 12.07.2011 року. 17.08.2011 року повторно зареєстрований та знятий з реєстрації місця проживання 12.02.2013 року. Запис щодо реєстрації сина ОСОБА_1 - відсутній.
Відповідно до Акту від 08.05.2018 року долученого позивачем до матеріалів справи, яким жителі будинку АДРЕСА_2 засвідчують факт проживання однією сім`єю покійних ОСОБА_3 та ОСОБА_4 без реєстрації шлюбу, та що разом з ними проживав син - ОСОБА_1 , а ОСОБА_6 не проживала зі ОСОБА_4 (т.1 а.с.224)
Після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 , 21.09.2015 року було зареєстровано спадкову справу, про що свідчить Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41560847 (т.2 а.с.72).
До складу спадщини входила квартира АДРЕСА_1 , про що свідчить Витяг з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.05.2004 року (т.2 а.с.77).
09.03.2016 року ОСОБА_6 звернулась до Першої Івано-Франківської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом (т.2 а.с.76).
16.03.2016 року №864/02-14 ОСОБА_6 було роз”яснено вимоги ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім”єю не менш як п”ять років до часу відкриття спадщини (т.2 а.с.90).
Відповідно до запису у будинковій книзі зареєстрованих осіб у квартирі по АДРЕСА_3 , домовласником якої була ОСОБА_4 зареєстровано шестеро осіб. Серед яких зареєстрована піднаймач ОСОБА_6 - 01.10.2004 року, проте зазначено, що зареєстроване місце проживання виключно до 01.10.2009 року. 30.07.2014 року повторно зареєстрована. Син піднаймача ОСОБА_18 - 30.07.2014 року, донька піднаймача ОСОБА_12 - 18.10.2014 року (т.2 а.с. 80-87). 
Крім того, ОСОБА_6 на підтвердження позовної вимоги посилається на довідку про склад сім”ї від 02.03.2015 року, відповідно до якої встановлено, що по АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_4 уповноважений власник, дата реєстрації 04.06.2004 року, ОСОБА_6 - піднаймач, зареєстрована 30.07.2014 року, ОСОБА_18 - син піднаймача, зареєстрований 30.07.2014 року, ОСОБА_12 - донька піднаймача, зареєстрована 18.10.2014 року(т.2 а.с.88). 
Частиною другою статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною, визначеною законом підставою для виникнення у них прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Таким чином, при застосуванні статті 74 СК України необхідно виходити з того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.
Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (стаття 57 ЦПК України)
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Матеріально-правовий зміст обов`язку подавати докази полягає в тому, що у випадку його невиконання суб`єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалася заінтересована сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною.
Установлено, що згідно запису у будинковій книзі зареєстрованих осіб у квартирі по АДРЕСА_3 , домовласником якої була ОСОБА_4 зареєстровано шестеро осіб. Серед яких під №4 - 12.07.06 року зареєстрований піднаймач - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , проте, зазначено, що зареєстроване місце проживання виключно до 12.07.2011 року. 17.08.2011 року повторно зареєстрований та знятий з реєстрації місця проживання 12.02.2013 року. Запис щодо реєстрації сина ОСОБА_1 - відсутній.
Відмовляючи ОСОБА_1   у  задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту  проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу - з початку 2002 року по дату смерті ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_3 та яка є часом відкриття спадщини після смерті ОСОБА_3 , суд першої інстанції дійшов правильного висноку, що оскільки позивачем не подано доказів про наявність спільного бюджету притаманного сім`ї, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Зідно запису у будинковій книзі зареєстрованих осіб у квартирі по АДРЕСА_3 , домовласником якої була ОСОБА_4 з 12.07.06 року ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований як піднаймач, а не як член сім`ї. 
За положеннями чч. 1, 2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.
За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців.
У матеріалах справи відсутні докази, що ОСОБА_1 у визначений законом строк подавав заяву про прийняття спадщини після мерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , тому відповідно до ст. 1272 ЦК України  вважається таким, що не прийняв її. Отже, його право на спадкування майна після смерті батька не порушене.
Відповідно до статті 1217 ЦК Україниспадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами першої та другої статті 1258 ЦК Українивстановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (стаття 1261 ЦК України).
У  другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (стаття 1262 ЦК України).
За змістом статті 1264 ЦК Україниу четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття  спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які  спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.  Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент  відкриття спадщини і його необхідно обчислювати  з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої  черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні  права та обов`язки,  зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264  ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Таким чином, у цій справі підлягали встановленню, як факт проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом із спадкодавцем ОСОБА_4 на час відкриття спадщини, так і тривалість такого проживання - щонайменше п`ять років.
Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.
Також установлено, згідно договору купівлі-продажу квартири від 12.05.2004 року ОСОБА_4 набула у власність квартиру АДРЕСА_1 , про що свідчить Витяг з реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.05.2004 року (т.1 а.с.6,7). 
Матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, які свідчать про проживання ОСОБА_1 разом із спадкодавцем ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , однією сім`єю щонайменше п`ять років, що давало б підстави для визнання позивача спадкоємцем четвертої черги після її смерті.
На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що між позивачем та ОСОБА_4 протягом останніх п`яти років до часу відкриття спадщини склалися відносини, що притаманні сім`ї, не доведено наявності усіх наведених вище фактів у їх сукупності,  а отже відсутні передбачені статтею 1264 ЦК України підстави для визнання позивача спадкоємцем останньої четвертої черги.
Суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що обставини, на які він посилалась як на підставу своїх вимог, підтверджуються свідоцтвом про поховання, договором замовлення на організацію та проведення поховання, понесеними нею у зв`язку із цим витратами не є доказами, що підтверджують факт проживання однією сім`єю з останньою протягом п`яти років до дня відкриття спадщини.  
Також, судом відхиляються доводи про неправильну оцінку показам свідків, допитаних під час розгляду справи, які, згідно аргументовано викладених в оскаржуваних рішеннях висновків судів, не містять інформації про предмет доказування і не стосуються спільного проживання позивача з померлою, а стверджували про епізодичні відвідування ними спадкодавця.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував, тому задоволенню не підлягають.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскаржуване рішення відповідає вимогам закону, ґрунтується на засадах верховенства права, принципах справедливості, добросовісності та розумності, підстави для його скасування відсутні.
Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційний суд не змінює судове рішення та не ухвалює нове, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться. 
Керуючись ст. 374, 375, 382-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. Рішення Івано-Франківського міського суду від 14 вересня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:                                                                В.Д.Фединяк                                                                                                І.В.Бойчук                                                                                                О.В.Пнівчук

Повний текст постанови виготовлено 27 січня 2022 року.