22-ц/804/2775/21 
                                                                                263/16129/19 

                                                                  П О С Т А Н О В А   
                                                       ІМЕНЕМ                  УКРАЇНИ
                                 
    „21"  грудня  2021 року                                                 місто Маріуполь  Донецької  області 
Єдиний унікальний номер 263/16129/19
Номер провадження 22-ц/804/2775/21 
Донецький апеляційний суд у складі:
головуючого: Зайцевої С.А.
суддів: Лопатіної М.Ю., Пономарьової О.М. 
за участю секретаря: Целовальник К.А. 
учасники справи :  
позивач - Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради
відповідач -  ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі Донецької області з повідомленням учасників справи апеляційні скарги Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради та ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2021 року головуючого судді  Д`яченка Д. О. зі складанням  повного тексту судового рішення 06 вересня 2021 року по цивільній справі про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,-

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2019 року Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Позов мотивований тим, що ОСОБА_1 з 19 червня 2015 року перебуває на обліку в департаменті соціального захисту населення Маріупольської міської ради як уповноважений представник родини одержувача щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за адресою фактичного мешкання: АДРЕСА_1 .
Щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг ,відповідно до вимог чинного законодавства,  родині відповідача була призначена та виплачена за період з 19 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року, з 19 червня 2018 року по 18 грудня 2018 року, з 19 грудня 2018 року по 18 червня 2019 року, з 19 червня 2019 року по 31 липня 2019 року. 
Пунктом 6 Порядку визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку (рахунках) кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
На кожне звернення ОСОБА_1 надавав інформацію за власним підписом про відсутність у нього та членів його родини підстав передбачених постановою Кабінету Міністрів України  від 01 жовтня 2014 року № 505 (зі змінами), які унеможливлюють отримання щомісячної адресної допомоги, зокрема, інформацію щодо відсутності відповідних коштів на депозитному рахунку. 
Згідно декларації ОСОБА_1 , яка опублікована 20 травня 2019 року в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік член сім`ї отримувача допомоги ОСОБА_2 має кошти, розміщені на банківських рахунках (депозитний рахунок) в АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 10 342 доларів США, що в свою чергу перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Вказана інформація відображена відповідачем в розділі 12 декларації «грошові активи ».  
Після опрацювання вищевказаної інформації встановлено, що член сім`ї отримувача щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам ОСОБА_2 станом на 31 грудня 2018 року мала на своєму депозитному рахунку суму, яка перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. 
Рішенням від 18 липня 2019 року призупинено виплату допомоги  до з`ясування обставин з 01 серпня 2019 року.
Враховуючи вищевикладене вбачається, що права на отримання допомоги на покриття витрат на проживання внутрішньо переміщеним особам відповідач за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2019 року в загальному розмірі 31 574,40 грн не мав. 
Листом від 03 жовтня 2019 року вих. № 56.6-59663-56.1 ОСОБА_1 повідомлено про надмірно виплачені кошти та запропоновано повернути їх в добровільному порядку. 
Станом на дату подання позову заборгованість в розмірі 31 574,40 грн в добровільному порядку відповідачем не погашено. 
У зв`язку з чим, з урахуванням уточнених позовних вимог, просили стягнути з ОСОБА_1 надмірно виплачені кошти щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг,  в розмірі 45 323, 35 грн.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2021 року позовну заяву Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради суму надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послу в розмірі 31 574,40 грн, в решті позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради Панасенко С.А. просить скасувати рішення суду в частині незадоволених вимог та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального права. 
В обґрунтування доводів скарги, зокрема, зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував всі обставини по справі та не врахував той факт, що за період з 01 березня 2017 року по 31 грудня 2017 року у справі наявна заява відповідача про призначення йому допомоги. Крім того, позивач міг надати додатково документи за вказаний період, проте суд такі документи не витребував, що призвело до задоволення позовних вимог не в повному обсязі. 

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зокрема зазначаючи, що до початку антитерористичної операції він разом із сім`єю був зареєстрований та фактично мешкав в м. Єнакієве. Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275-р від 02 грудня 2015 року м. Єнакієве відноситься до населеного пункту в якому проводиться антитерористична операція. До придбання в м. Маріуполі житлової площі він та його дружина мали статус внутрішньо переміщеної особи. Порядок надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505, якою також передбачено перелік підстав, з яких грошова допомога не призначається. В м. Єнакієве залишилась мешкати його донька  ОСОБА_3 із сім`єю. Враховуючи, що на тимчасово непідконтрольній українській владі території відсутня легітимна влада, донька передала його дружині кошти в розмірі 10 000 доларів США на зберігання, яка була внесена на депозитний рахунок відкритий на ім`я його дружини. 
Сума коштів на депозитному рахунку на час виникнення спірних правовідносин становила 10 541,33 доларів США. 
Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21 квітня 2020 року по справі № 266/823/20 визнано факт належності коштів в розмірі 10 621,70 доларів США  розміщених на депозитному рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» відкритому на ім`я ОСОБА_2 його донці ОСОБА_3 . 
Зауважує, що не він, не його дружина не відносились до вказаних коштів як до своїх, не знімали з рахунку коштів, так як розуміли їх належність сім`ї доньки. За таких обставин вважає, що належність на рахунку коштів в розмірі 10 000 доларів США, які є власністю ОСОБА_3 не повинно було позбавити його та дружину, як внутрішньо переміщених осіб, які перемістили на підконтрольну українській владі територію, грошової допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

У відзиві на апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради  відповідач ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні їх апеляційної скарги, зокрема зазначаючи , що на його адресу ніколи не надходило від позивача документів про наявність суми заборгованості або наявність спору, щодо сум сплачених йому коштів за період з 01 березня 2017 року по 31 грудня 2017 року, про наявність переплати за вищезазначений період дізнався майже через два роки після порушення провадження по справі № 263/16129/19.
На грошову виплату щомісячної адресної допомоги для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, поширюється дія пункту 1 частини першої статті 1212 ЦК України. Вказана грошова сума не підлягає поверненню, якщо особа, яка її сплатила, не доведе, що виплата була здійснена внаслідок рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.
Так, рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21 квітня 2020 року по справі № 266/823/20 визнано факт належності коштів в розмірі 10 621,70 доларів США розміщених на депозитному рахунку в АТ КБ «ПриватБанк» відкритому на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , тобто вказані кошти не належали його дружині, а тому, вони не мали змоги їх використовувати для оплати комунальних послуг та витрат на проживання. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 

Департамент соціального захисту населення Маріупольської міської ради не скористався своїм правом на подачу відзиву, що відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду  першої інстанції.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 підтримав доводи апеляційної скарги та письмові пояснення ,які надійшли електронною поштою, та просив апеляційну скаргу Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради залишити без задоволення. 

У судове  засідання  апеляційного суду представник Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради не з*явився, належним чином були  повідомлені про дату, час і місце судового засідання шляхом отримання   телефонограми, зареєстрованої в журналі телефонограм № 3.9-13 за № 2577  та шляхом отримання судової повістки, про що свідчить рекомендоване  повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 168,174).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача , дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи  апеляційних скарг , апеляційний суд вважає, що апеляційні скарги Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради    та  ОСОБА_1 задоволенню не підлягають  з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам закону судове  рішення  відповідає .

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на ім`я начальника управління соціального захисту населення Центрального району Маріупольської міської ради подано заяву від 19 грудня 2017 року, якою просив подовжити виплату адресної грошової допомоги, зміни, які впливають на виплату відсутні.
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25 січня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подовжено виплату з 19 грудня 2017 року по 18 червня 2018 року у розмірі 1578,95 грн.
Заявою від 19 червня 2018 року до територіального відділу по роботі з громадянами Центрального району Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_1 просив подовжити виплату адресної грошової допомоги. Зазначаючи, що зміни, які впливають на виплату відсутні. У нього та членів його сім`ї на депозитному банківському рахунку кошти у розмірі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб відсутні.
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подовжено виплату з 19 червня 2018 року по 30 червня 2018 року у розмірі 1578,95 грн, з 01 липня 2018 року по 18 грудня 2018 року у сумі 1650,25 грн.
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 01 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснено перерахунок в межах терміну призначення та визначено допомогу на сім`ю з 01 вересня 2018 року по 31 жовтня 2018 року у розмірі 442 грн, з 01 листопада 2018 року по 18 грудня 2018 року у сумі 221 грн. 
Заявою про перерахунок щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплачу житлово-комунальних послуг від 05 вересня 2018 року до територіального відділу по роботі з громадянами Центрального району Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_1 просив зробити перерахунок щомісячної адресної грошової допомоги. 
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 26 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснено перерахунок в межах терміну призначення та визначено допомогу на сім`ю з 01 вересня 2018 року по 18 грудня 2018 року у розмірі 1650,25 грн.
Заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 19 грудня 2018 року до територіального відділу по роботі з громадянами Центрального району Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_1 просив подовжити виплату адресної грошової допомоги. Зазначав, що зміни, які впливають на виплату відсутні. У нього та членів його сім`ї на депозитному банківському рахунку кошти у розмірі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб відсутні. 
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 10 січня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подовжено виплату з 19 грудня 2018 року по 18 червня 2019 року у розмірі 1721,55 грн.
Заявою про призначення щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг від 13 червня 2019 року до територіального відділу по роботі з громадянами Центрального району Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради ОСОБА_1 просив подовжити виплату адресної грошової допомоги. Зазначав, що зміни, які впливають на виплату відсутні. У нього та членів його сім`ї на депозитному банківському рахунку кошти у розмірі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму встановленого для працездатних осіб відсутні. 
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25 червня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 здійснено перерахунок в межах терміну призначення з 01 серпня 2019 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 442 грн.
Рішенням про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25 червня 2019 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 подовжено виплату з 19 червня 2019 року по 30 червня 2019 року у розмірі 1721,55 грн., з 01 липня 2019 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 1798,60 грн.
Рішенням Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради від 11 липня 2019 року припинено виплату по особовому рахунку НОМЕР_1 ОСОБА_1 щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.
Листом від 23 липня 2019 року за № 56.6-42406-56.2.1 ОСОБА_1 запропоновано для вирішення питання правомірності надання щомісячної адресної допомоги, спростувати або підтвердити інформацію, яка міститься у декларації за 2018 рік, щодо наявності у дружини на рахунку в банку суми грошових коштів, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму.
Відповідно до листа департаменту соціального захисту населення від 03 жовтня 2019 року за № 56.6-59663-56.1 ОСОБА_1 повідомлено про надміру виплачені кошти у розмірі 31 574,40  грн за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2019 року за виплату щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у сумі 31 574,40 грн.
Згідно декларації ОСОБА_1 , яка опублікована 20 травня 2019 року в Єдиному державному реєстрі декларацій осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, кандидата на посаду особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік член сім`ї отримувача допомоги ОСОБА_2 має кошти, розміщені на банківських рахунках (депозитний рахунок) в АТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 10 342 USD.
Відповідно до листа АТ КБ «ПриватБанк» від 23 березня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-210318/6918 повідомлено, що у ОСОБА_2 станом на 29 жовтня 2019 року відкрито депозитний договір Стандарт терміновий, 6 міс., SAMDNWFD0071496136601 від 28 лютого 2017 року, рахунок НОМЕР_2 , початкова сума вкладення 50 000 грн. Залишок станом на 29 жовтня 2019 року 50 012 грн. Депозитний договір Стандарт терміновий, 6 міс., SAMDNWFD0071689930901 від 04 вересня 2017 року, рахунок НОМЕР_3 початкова сума вкладення 10 000  доларів США. Залишок станом на 29 жовтня 2019 року 10 541,33 доларів США.
Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2020 року  у справі за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності, визнано за ОСОБА_3 право власності на грошові кошти у розмірі 10 621,70 доларів США, розміщені на депозитному рахунку № НОМЕР_3 в АТ КБ «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_2 за депозитним договором SAMDNWFD0071689930901.
Задовольняючи частково позовні вимоги Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради  та стягуючи з відповідача  суму надміру виплачених грошових коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі й на оплату житлово-комунальних послуг в розмірі 31 574,40 грн за період з 01 січня 2018 року по 31 липня 2019 року, суд першої інстанції виходив з того,що  на підставі заяв ОСОБА_1 від 19 грудня 2017 року, від 19  червня 2018 року, від 05 вересня 2018 року, від 19 грудня 2018 року від 13 червня 2019 року йому та членам його сім`ї дружині ОСОБА_2 призначалась щомісячна адресна допомога внутрішньо переміщеним особам. При заповненні вище перелічених заяв для призначення допомоги ОСОБА_1 в графі щодо наявності у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, зазначав «ні», що не відповідало дійсності, оскільки у дружини ОСОБА_1   ОСОБА_2 на відкритому депозитному рахунку відкритому 04 вересня 2017 року знаходилася сума вкладення у розмірі 10 000 доларів США, що встановлено рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 21 квітня 2020 року та листом АТ КБ «ПриватБанк» від 23 березня 2021 року № 20.1.0.0.0/7-210318/6918.  
Встановлено, що при заповненні заяв від 19 грудня 2017 року, 19 червня 2018 року, від 05 вересня 2018 року, від 19 грудня 2018 року, від 13 червня 2019 року про призначення допомоги внутрішньо переселеній особі, ОСОБА_1 , проставивши відмітку «немає» в графі про наявність у нього та у членів його сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, діяв недобросовісно, надавши позивачу недостовірну інформацію, що призвело до надмірної виплати йому грошової компенсації. З огляду на викладене, обов`язок вказувати про наявність у будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, яка звертається із заявою про надання грошової допомоги (для призначення грошової допомоги вперше) або заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги.
Суд першої інстанції також зазначив, що відповідач належними та допустимими доказами, у відповідності до статей 76-81 ЦПК України не довів, що йому та його дружині було не відомо про наявність у неї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. При цьому, відповідач подаючи 20 травня 2019 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, зазначив наявність у його дружини ОСОБА_2 на депозитному банківському рахунку коштів у сумі 10342  доларів США.
Судом також встановлено ,що  саме ОСОБА_1 при заповненні заяв від 19 грудня 2017 року, від 19 червня 2018 року, від 05 вересня 2018 року, від 19 грудня 2018 року, від 13 червня 2019 року зазначив відомості про відсутність у нього та членів його сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, які не відповідали дійсності, його дії не можна визнати добросовісними.

         Апеляційний суд повністю погоджується з висновком суду, так як суд дійшов його правильно ,встановивши фактичні обставини справи з додержанням норм матеріального та процесуального права . 
           Апеляційний суд відхиляє доводи  апеляційних скарг  з огляду на наступне . 
           Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства засадами судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
            Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
            Так, відповідно до ч.3, 4 ст. 12 та ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).
         Отже, при з`ясуванні якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом.
        Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
        Поняття доказів розкрито у частині першій статті 76 ЦПК України. Так, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.
         За змістом ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
         За положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України, суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє в реалізації ними прав, передбачених кодексом. У відповідності до вимог процесуального права, сторонам роз`яснено обов`язок надати докази на підтвердження зазначених ними обставин.
           Частиною 1 статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
           Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від 20 січня 2014 року встановлено гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб.
          Закон України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» в статті 1 надає поняття внутрішньо переміщеної особи. Внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
           Внутрішньо переміщені особи отримують щомісячну адресну допомогу за правилами, встановленими Порядком надання державної допомоги внутрішньо переміщеним особам визначається Порядком надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 20014 року № 505.
         Призначення щомісячної адресної допомоги переміщеним особам визначається  « Порядком надання щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України, районів проведення антитерористичної операції та населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 20014 року № 505 (із змінами і доповненнями) (надалі Порядок № 505).
Відповідно до пункту 2 Порядку № 505 (у редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованих територій у Донецькій та Луганській областях, Автономній Республіці Крим і м. Севастополі, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, їх дітям, які народилися після дати початку проведення антитерористичної операції, тимчасової окупації або заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації та взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі - уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.
Згідно з пунктом 5 Порядку № 505 для призначення і виплата грошової допомоги здійснюється уповноваженим органом за фактичним місцем проживання (перебування) сім`ї.
Для призначення грошової допомоги уповноважений представник сім`ї за умови пред`явлення паспорта громадянина України або іншого документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України, а для іноземців та осіб без громадянства - документа, що посвідчує особу та підтверджує її спеціальний статус, подає складену в довільній формі письмову заяву про надання грошової допомоги та документи, визначені цим пунктом.
Для призначення грошової допомоги на наступний шестимісячний строк уповноважений представник сім`ї подає заяву, в якій повідомляє про відсутність змін, що впливають на призначення грошової допомоги, а також пред`являє довідки про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб усіх членів сім`ї. Таку заяву на наступний шестимісячний строк може бути подано з дати його початку або не раніше ніж за 15 днів до закінчення поточного шестимісячного строку.
У даній заяві уповноважений представник сім`ї зазначає, зокрема, наявність у заявника або будь-кого з членів сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у розмірі, що перевищує 25-ти кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Пунктом 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Відповідно до п. 10 Порядку Уповноважені органи мають право перевіряти обґрунтованість видачі та достовірність документів, поданих для призначення грошової допомоги, а також здійснювати запити та безоплатно отримувати відомості від підприємств, установ та організацій усіх форм власності, необхідні для призначення грошової допомоги та контролю за правильністю її надання.
Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу.
У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.
Відповідно до п. 11 порядку Уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня виникнення таких обставин.
Згідно п. 12 Порядку виплата грошової допомоги припиняється з наступного місяця у разі: виявлення уповноваженим органом факту подання недостовірної інформації або неповідомлення про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги.

            Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.
             Відповідно до частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
            Згідно зі статтею 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
          Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.
          Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі № 6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження № 61-33727сво18).
Судом першої інстанції вірно зазначено ,що подаючи 20 травня 2019 року щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування за 2018 рік, відповідач зазначив наявність у його дружини ОСОБА_2 на депозитному банківському рахунку коштів у сумі 10 342  доларів США. Як встановлено, депозитний рахунок відкритий за договором  від 04 вересня 2017 року, початкова сума вкладення 10 000  доларів США. 
ОСОБА_1 при заповненні заяв від 19 грудня 2017 року, від 19 червня 2018 року, від 05 вересня 2018 року, від 19 грудня 2018 року, від 13 червня 2019 року ОСОБА_1 зазначив відомості про відсутність у нього та членів його сім`ї на депозитному банківському рахунку коштів у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, які не відповідали дійсності, його дії не можна визнати добросовісними.

Пунктом 6 Порядку № 505 визначено, що грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім`ї має на депозитному банківському рахунку кошти у сумі, що перевищує 25-кратний розмір прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб.
Тобто, повернення або стягнення надміру перерахованих сум грошової допомоги може мати місце тільки у тому разі, коли уповноважений представник сім*ї під час звернення за призначенням допомоги (продовженням виплати ) свідомо подав недостовірні відомості про обставини ,які згідно з п.6 цього Порядку № 505 є підставою не призначити допомогу взагалі. 
Такі обставини у даній справі встановлені . Наявність недобросовісності зі сторони набувача виплати є очевидною, що виключає застосування до спірних правовідносин ст.1215 ЦК України. 
Слід зазначити, що відповідно до статті 2 Закону України « Про банки і банківську діяльність « вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.
Відповідно до ч.7 ст.82 ЦПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи , не є обов*язковою для суду ,а тому посилання скаржника,на те,що судом першої інстанції не надано правової оцінки рішенню Приморського районного суду міста Маріуполя від 21 квітня 2020 року  по справі № 266/823/20, яким підтверджено факт належності грошових коштів розміщених на депозитному рахунку не його дружині, а ОСОБА_3 не є слушними.
Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обгрунтовано спростував. 

             Щодо доводів апеляційної скарги позивача Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради, слід зазначити ,що  з досліджених матеріалів справи вбачається,що заява про збільшення позовних вимог на суму 13 748,95 грн ,у зв*язку із наявністю інформації про відкриття депозитного рахунку з 04 вересня 2017 року ,та стягнення надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг за період з 01 березня 2017 року по 31 липня 2019 року у розмірі 45 323,35 грн  надійшла до суду першої інстанції без додатків ,  11 серпня 2021 року (а.с.91) ,та ухвалою  Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від  12 серпня 2021 року прийнято до розгляду (а.с.95). У судовому засіданні 12 серпня 2021 року  представник позивача  приймав участь під час розгляду справи та за клопотанням відповідача про надання часу для ознайомлення з заявою про збільшення позовних вимог ,розгляд справи відкладено до 31 серпня 2021 року (а.с.94).
            Відмовляючи у задоволенні позовних вимог  за період з 01 березня 2017 року по 31 грудня 2017 року через недоведеність вимог у вказаній частині , суд першої інстанції виходив з того, що  станом на день прийняття рішення позивач не надав суду доказів утворення надміру виплачених грошових коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі й на оплату житлово-комунальних послуг за вказаний період, зокрема не надано рішення про призначення допомоги переміщеним особам на проживання, заяву про призначення щомісячної адресної допомоги. 
         Доводи скаржника позивача ,щодо наявності в матеріалах справи заяви відповідача про призначення йому допомоги за період з 01 березня 2017 року по 31 грудня 2017 року,спростовуються дослідженими матеріалами справи та додатком до позовної заяви : копії заяв про призначення щомісячної адресної допомоги від 19 грудня 2017 року,від 19 червня 2018 року,від 05 вересня 2018 року, від 19 грудня 2018 року, від 13 червня 2019 року та копії рішень про призначення допомоги переміщеним особам на проживання від 25 січня 2018 року,від 01 серпня 2018 року, від 26 жовтня 2018 року, від 10 січня 2019 року,від 25 червня 2019 року,від 11 липня 2019 року (а.с.5-24).
Відповідно до ч.1,2,3 ст.13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.   
    Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
  Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. 
          Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків,пов*язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. 
           Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Доводи апеляційної скарги позивача скаржника про обов*язок суду витребування документів, з огляду на приписи цивільного процесуального законодавства,є необґрунтованими та відхиляються судом апеляційної інстанції . 
Крім того , є безпідставними вимоги скаржника позивача про  необхідність  скасування рішення суду в частині незадоволених вимог та направлення  справи для продовження розгляду до суду першої інстанції, оскільки за результатами розгляду апеляційної скарги ,суд апеляційної інстанції відповідно до ст.374 ЦПК України ,не має таких повноважень.

          Апеляційний суд перевірив  доводи апеляційних скарг  на предмет законності судового рішення виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судом норм матеріального і дотримання норм процесуального права.
          Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржників  та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, апеляційний суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені  в апеляційних скаргах  не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції .
          Отже, апеляційний суд дійшов до  висновку про те, що суд першої інстанції не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а  тому апеляційний суд  вважає, що підстави для його скасування і задоволення скарг  відсутні.
         Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
            Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
           Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
           Щодо розподілу судових витрат .
           Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
           Оскільки апеляційні скарги  залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись ст.ст. 374,375,381,382  ЦПК України, апеляційний суд -

                                                                   П О С Т А Н О В И В  :

Апеляційні  скарги  Департаменту соціального захисту населення Маріупольської міської ради    та  ОСОБА_1 - залишити без задоволення. 
Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 вересня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту. 
Повний текст постанови складений 31 грудня 2021 року .

Судді: