ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м          У к р а ї н и

11 січня 2022 року 	м. Дніпро	справа № 331/3983/20(ЗП/280/63/21)	
Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Чередниченка В.Є., Панченко О.М.,        
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу 	 ОСОБА_1  	
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду  від 04.10.2021р. у справі №331/3983/20 (ЗП/280/63/21)	
за позовом:	ОСОБА_1  	
до:   про:	Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району  індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків річних	

ВСТАНОВИВ:

26.10.2020р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого   районного суду м. Запоріжжя в порядку цивільного судочинства за правилами встановленими ЦПК України з позовом до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків  річних / а.с. 1-4/.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.10.2020р. за вищезазначеним позовом відкрито провадження у цивільній справі №331/3983/20 та справу призначено до судового розгляду / а.с. 14/.
Позивач, посилаючись у позові на те, що постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.04.2011р. у справі № 2-а/331/2403/2011 зобов`язано УПСЗН Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок ОСОБА_1  у встановленому розмірі щорічної разової допомоги на оздоровлення, як особі яка є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС та віднесена до 2-ої категорії відповідно до   ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012р. постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011р. у справі № 2-а/331/2403/2011  скасовано та  зобов`язано УПСЗН Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше здійснених виплат, і це рішення суду набрало законної сили 13.02.2012р.  На виконання рішення суду позивачу була нарахована щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії , в розмірі 4435,00 грн., але ця сума на момент звернення з позовом до суду позивачу не виплачена. Оскільки відповідач своєчасно не виплатив позивачу цю суму, позивач відповідно до  ст. 625 ЦК України просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 13.02.2012 р. по 23.10.2020 р. у загальному розмірі 8508,93 грн., з яких: інфляційні втрати - 7351,93 грн. та 3 % річних - 1157,00 грн. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2021р. у справі №331/3983/20 ОСОБА_1 у  задоволенні позову відмовлено / а.с. 41-42/.
Позивач, не погодившись із вищезазначеним рішення суду оскаржив його в апеляційному порядку / а.с. 47-48/ та постановою Запорізького апеляційного суду від 14.06.2021р. у справі № №331/3983/20 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 13.01.2021р. у цій справі  скасовано та провадження у справі закрито / а.с. 62-68/. 
Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 16.07.2021р. у   справі №331/3983/20 справу за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків річних передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду / а.с. 76/.
28.07.2020р. матеріали справи №331/3983/20 надійшли до Запорізького окружного адміністративного суду / а.с. 78/ та ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 02.08.2021р. у справі №331/3983/20 відкрито провадження у Запорізькому окружному адміністративному суді за позовом ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків річних та справу призначено до судового розгляду /а.с. 81/.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04.10.2021р.  у  справі №331/3983/20 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління соціального захисту населення Запорізької міської ради по Олександрівському району про індексацію грошового зобов`язання та сплату трьох відсотків річних - відмовлено / а.с. 95-96/.
Позивач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 04.10.2021р. у цій справі, подав апеляційну скаргу / а.с. 101-112/, і матеріали цієї скарги, разом з матеріалами адміністративної справи №331/3983/20 (ЗП/280/63/21) надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 23.11.2021р. / а.с. 100/, та з використанням автоматизованої системи документообігу суду у справі визначено суддю-доповідача та склад колегії суддів, що розглядає справу, і 23.11.2021р. матеріали справи передано судді-доповідачу / а.с. 113/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 26.11.2021р. у справі №160/6593/21 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на  рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 04.10.2021р. у справі №160/6593/21/ а.с. 114/ та справу призначено до судового розгляду в порядку письмового провадження з 11.01.2022р. / а.с. 115/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством порядок та строки було повідомлено учасників справи / а.с. 116,117122/.
Відповідно до ч. 1 ст. 309 КАС України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження, а положеннями ч. 5 ст. 250 КАС України передбачено, що датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення.
Позивач, посилаючись у апеляційній скарзі / а.с. 101-104/, на те, що судом першої інстанції під час розгляду зробив не було з`ясовано усі обставини справи, які мали значення для її вирішення, та зроблено висновки, які суперечать фактичним обставинам справи, що призвело до прийняття ним рішення із порушення норм чинного матеріального та процесуального права, тому просив суд скасувати рішення суду першої інстанції від 04.10.2021р. та постановити у справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги у повному обсязі.
Відповідач, у письмовому відзиві на апеляційну скаргу / а.с. 118-119/, заперечував проти доводів апеляційної скарги та посилаючись на те, що судом першої інстанції постановлено обґрунтоване рішення про закриття провадження у цій справі, тому просив апеляційну скаргу позивача без задоволення, ухвалу суду першої інстанції від 04.10.2021р. у цій справі залишити без змін. 
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали цієї адміністративної справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду цієї справи судом встановлено, що постановою Жовтневого районного суду м.Запоріжжя від 28.04.2011р. у справі № 2-а/331/2403/2011 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково та серед іншого, зобов`язано УПСЗН Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок ОСОБА_1  у встановленому розмірі щорічної разової допомоги на оздоровлення, як особі яка є ліквідатором аварії на Чорнобильській АЕС та віднесена до 2-ої категорії відповідно до  ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» / а.с. 7-8/
Постановою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012р. постанову Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 28.04.2011р. у справі № 2-а/331/2403/2011  скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено частково та серед іншого  зобов`язано УПСЗН Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради здійснити перерахунок та виплату позивачу щорічну допомогу на оздоровлення за 2010 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії, в розмірі п`яти мінімальних заробітних плат відповідно до ст.48 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням раніше здійснених виплат, і це рішення суду набрало законної сили 13.02.2012р. / а.с. 9-10/.
Також судом встановлено, що на виконання рішення суду - постанови Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012р. у справі № 2-а/331/2403/2011,   позивачу була нарахована щорічна допомога на оздоровлення за 2010 рік, як учаснику ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 2 категорії , в розмірі 4435,00грн., та це рішення суду виконано 22.07.2020р. за бюджетною програмою КПКВК 3504030 «Заходи щодо виконання рішень суду , що гарантовані державою» / а.с. 61/.
Як вбачається з позовної заяви ОСОБА_1 заявлені ним позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на свою користь інфляційних втрат та трьох  відсотків річних за затримку виконання рішення суду за період з 13.02.2012 р. по 23.10.2020 р. у загальному розмірі 8508,93 грн., з яких: інфляційні втрати - 7351,93 грн. та 3 % річних - 1157,00 грн., , які є цивільно-правовою відповідальністю відповідача, обґрунтовано  положеннями ст. 625 ЦУК України, відповідно до якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Стосовно доводів апеляційної скарги позивача про те, що судом першої інстанції не врахована правова позиція викладена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018р. у справі №686/21962/15-ц, від 11.04.2018р. у справі №758/1303/15-ц, у постановах Верховного Суду від 12.12.2018р. у справі №331/6352/16-ц, від 31.07.2019р. у справі №335/10856/16-ц, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що  аналізуючи наведені законодавчі положення в контексті обставин цієї справи, насамперед потрібно виходити зі змісту правовідносин, і те, що як у випадку виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, так і у випадку відшкодування шкоди, заподіяної громадянинові, зокрема, незаконними діями органу, джерелом виплати є кошти державного бюджету, а безспірне списання коштів державного бюджету в обох випадках здійснює Державна казначейська служба України, ще не є достатнім для того, щоб вважати ці правовідносини однаковими та однорідними.
Так дійсно у цих правовідносинах боржником є держава, яка реалізує свій обов`язок щодо відшкодування шкоди (на підставі судового рішення) через ДКС України, тоді як гарантії держави щодо виконання судових рішень і виконавчих документів, боржником за якими є, зокрема, державний орган, а також участь ДКС України у цьому процесі мають інше призначення та завдання і у цьому  випадку виконання судових рішень щодо стягнення коштів покладено на органи казначейства як на органи, які здійснюють казначейське обслуговування рахунків відповідного державного органу, а боржником в такому випадку є державний орган, який несе зобов`язання перш за все своїм коштом в межах асигнувань з державного бюджету, що власне і зумовлює участь ДКС України у виконанні таких судових рішень.
При цьому зобов`язання держави щодо відшкодування шкоди у випадках, визначених законом, не слід ототожнювати із зобов`язаннями державних органів за судовим рішенням (про стягнення коштів), а відтак не можна уподібнювати механізм виконання судових рішень в обох цих випадках.
На необхідності розмежування юридичної відповідальності  держави та державних органів орієнтує також рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001р. у справі №12-рп/2001, за змістом якого державні органи як юридичні особи несуть юридичну відповідальність лише за своїми договірними зобов`язаннями. Держава не відповідає по зобов`язаннях державних організацій, які є юридичними особами, а ці організації не відповідають по зобов`язаннях держави. Така юридична особа, тобто державна установа, відповідає за своїми зобов`язаннями коштами, які є в її розпорядженні. У разі їх недостатності відповідальність за її зобов`язаннями несе власник відповідного майна.
Стягнення з боржника інфляційних втрат, регулюється статтею 625 ЦК України, відповідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
В силу частини другої статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Та законодавцем окреслено, що грошовим зобов`язанням є зобов`язання боржника сплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового правочину (договору) та на інших підставах, передбачених законодавством України. До грошових зобов`язань відносяться також зобов`язання щодо сплати податків, зборів (обов`язкових платежів), страхових внесків на загальнообов`язкове державне пенсійне та інше соціальне страхування; зобов`язання, що виникають внаслідок неможливості виконання зобов`язань за договорами зберігання, підряду, найму (оренди), ренти тощо, які мають бути виражені у грошових одиницях.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України вбачається, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 06 червня 2012 року у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі № 6-38цс11).
Враховуючи  вищенаведене  та приймаючи до уваги, що  постанова Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 13.02.2012р. у справі № 2-а/331/2403/2011 / а.с. 9-10/, яка була передана на виконання до відповідного органу державної виконавчої служби  та у подальшому до ГУ Державної казначейської служби України у Запорізькій області / а.с. 61/ , не визначає будь-якого грошового зобов`язання до стягнення  з відповідача у цій справі на користь позивача ОСОБА_1 , це рішення суду є рішенням зобов`язального характеру, то у відповідача не виникло перед позивачем грошового зобов`язання у розумінні ст. 11 ЦК України, як зобов`язання боржника заплатити кредитору певну грошову суму відповідно до цивільно-правового договору та на інших підставах, передбачених цивільним законодавством України, а відтак відповідача у справі не можна вважати боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України, що робить неможливим застосування положень цієї статті до спірних відносин, що виникли між сторонами у цій справі, тому суд перої інстанції зробив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволенні заявлених позивачем у справі позовних вимог та  постановив у справі правильне рішення про відмову позивачу у задоволенні вимог позову у повному обсязі через їх необґрунтованість та безпідставність. 
З огляду на вищенаведене колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про задоволення заявлених позивачем вимог,   зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним рішення суду першої інстанції від 04.10.2021р.  у даній адміністративній справі  залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача  необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального  права, а тому не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції у даній справі
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд , -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Запорізького  окружного адміністративного суду від 04.10.2021р. у справі №331/3983/20 (ЗП/280/63/21) – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття , та може бути оскаржена у строки та в порядку встановлені ст. ст. 329,331 КАС України.
                    Повний текст виготовлено та підписано 11.01.2022р..
   
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко