СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року                м. Харків                        Справа № 917/1103/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Шутенко І.А. , суддя  Гребенюк Н.В.

розглянувши апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни (вх.№3681П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 05.11.2021 у справі № 917/1103/21, повний текст якого складено та підписано 05.11.2021 суддею Білоусовим С. М. у приміщенні господарського суду Полтавської області 
за позовом військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, вул. Нижньоюрківська, 8-А, м. Київ, 04080, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ,
до фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни, АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ,
про стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до суду з позовом до  Фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни про стягнення пені за порушення строків поставки товару відповідно до умов договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 року в розмірі 18 990,61 грн.
За протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.07.2021 року даний позов був переданий на розгляд судді Білоусову С.М.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що сторони перебували у договірних відносинах, проте, відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за договором № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 року, в частині строків поставки товару.
Рішенням господарського суду Полтавської області від 05.11.2021 у справі № 917/1103/21     позов задоволено повністю.
Стягнуто з фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ) на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (вул. Нижньоюрківська, 8-А, м. Київ, 04080, код ЄДРПОУ НОМЕР_2 ) пеню за порушення строків поставки товару відповідно до умов договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 року в розмірі 18 990,61 грн. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 2 270,00 грн.
ФОП Випущенко Людмила Миколаївна із рішенням господарського суду Полтавської області від 05.11.2021 у справі № 917/1103/21 не погодилась та звернулась до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить           прийняти до розгляду зазначену апеляційну скаргу та постановити ухвалу про відкриття апеляційного провадження. За результатами розгляду апеляційної скарги на рішення господарського суду Полтавської області від 05.11.2021 по справі № 917/1103/21 щодо стягнення з фізичної особи-підприємця Випущенко Людмили Миколаївни на користь військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України пені у розмірі 18 990,61 грн. та відшкодування витрат з оплати судового збору у розмірі 2 270,00 грн. скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог позивача відмовити в повному обсязі. Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь фізичної особи-підприємця Випущенко Людмили Миколаївни сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на те, що вирішуючи питання про накладення на відповідача штрафних санкцій за порушення строків поставки господарський суд Полтавської області не в повній мірі проаналізував умови договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 і не звернув увагу на ті положення, що передбачають обов`язкове складення акту про порушення умов договору у разі встановлення будь-яких порушень. Так, апелянт зазначає, що під час перевірки товару замовником 26.10.2020 та складення акту про порушення умов договору № 244 від 26.10.2020 не було зазначено про порушення умов договору в частині порушення строків поставки. Отже, складений акт від 26.10.2020, на думку апелянта, не встановлює порушення договору в частині порушення строків.
Окрім того, поставка відповідачем товару, навіть за умови його повернення позивачем, не спростовує самого факту поставки товару. Факт поставки товару 26.10.2020 був визнаний позивачем в акті про порушення умов договору № 244 від 26.10.2020. Більше того, на думку апелянта, об`єктивно неможливо одночасно поставити товар з порушенням та взагалі не поставити цей же товар. Під час приймання товару позивачем 22.10.2020 та 28.10.2020, не було складено та направлено акт про порушення умов договору на підставі порушення строків поставки у відповідності до вимог п. 6.8.1. договору. Тобто, поставлений 22.10.2020 та 28.10.2020 товар був повністю прийнятий позивачем без жодних заперечень, про що свідчать підписи на видаткових накладних. А тому, прийняття товару за договором № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020,          відповідно до видаткових накладних №№ ВЛ-0031669 від 22.10.2020, ВЛ-0031696 від 22.10.2020, ВЛ-0032517 від 28.10.2020, ВЛ- 0032519 від 28.10.2020, ВЛ-0032552 від 28.10.2020, слід вважати, на думку апелянта, таким, що поставлений без порушення строків поставки. Отже, акт про порушення умов договору, який, зокрема, повинен містити відомості щодо порушення строків поставки, відповідно до умов договору № 149/ВЗЗ-2020 від   24.09.2020 є доказом порушення покладених на постачальника зобов`язань щодо строків поставки, а його відсутність у розумінні цього договору, відповідно, свідчить про відсутність порушення постачальником строків поставки. Таким чином, відсутність заперечень з боку замовника проти перенесення дати поставки, а також відсутність відповідного акту про порушення умов договору, що б містив відомості стосовно порушення строку поставки, свідчить про те, на думку апелянта, що позивач на час поставки і прийняття товару не мав жодних претензій до відповідача і не засвідчив факт наявності порушення договірних зобов`язань з боку ФОП Випущенко Л.М. Проте, приймаючи рішення господарський суд Полтавської області не звернув увагу на встановлені договором № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 вимоги щодо обов`язкового складення акту про порушення умов договору і не надав жодного обґрунтування щодо відсутності необхідності складення відповідного акту з метою встановлення порушень щодо строків поставки товару. Крім того, апелянт зазначає, що господарський суд Полтавської області також не надав належної правової оцінки обставинам, викладеним у наданих поясненнях відповідача, щодо корегування заявки. Так, відповідачем у наданих поясненнях було зазначено, що відповідно до положень пункту 6.1. договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020, у випадку корегування інформації, яка зазначена у заявці, замовник має право здійснити таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності такого корегування вважається недійсним. Також апелянт в апеляційній скарзі зазначає, що у відповідності до положень ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Розглянувши матеріали справи та апеляційної скарги, відповідно до статті 262 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відкриття апеляційного провадження у справі.
Заперечень проти відкриття апеляційного провадження на час постановлення ухвали від учасників справи не надійшло.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 23.12.2021 відкрите апеляційне провадження у справі № 917/1103/21. Запропоновано позивачу до 17.01.2022 подати до суду відзив на апеляційну скаргу. Ухвалено розглядати справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. 
17.01.2022 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника позивача надійшов відзив (вх.559) на апеляційну скаргу, який відповідає вимогам ч.2 ст.263 Господарського процесуального кодексу України. Позивач проти вимог та доводів даної апеляційної скарги заперечує, просить рішення місцевого господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – залишити без задоволення.
Відповідно до ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Стаття 270 ГПК України встановлює, що у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи в порядку письмового провадження, а також викладені у апеляційній скарзі та відзиві на неї доводи сторін, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, та повторно розглянувши справу в порядку ст. 269 ГПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 24.09.2020 року між Військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України (замовник) та ФОП Випущенко Людмилою Миколаївною (учасник) було укладено договір № 149/ВЗЗ-2020 за умовами якого учасник зобов`язався у визначені договором строки поставити замовникові якісні товари, зазначені у специфікації, яка є невід`ємною частиною цього договору (додаток № 1), а замовник, - прийняти і оплатити такі товари.
Відповідно до п. 1.2. договору найменування (номенклатура, асортимент) товару - м`ясопродукти - за кодом ДК 021:2015- 15130000-8 (консерви м`ясо-рослинні “каша рисова з яловичиною”) (товар). Кількість товару за договором становить 32 000 кг.
Згідно п. 4.1. договору ціна договору складає 2 081 280, 00 грн, у тому числі податок на додану вартість (ПДВ) 20 % - 346 880, 00 грн.
Ціна цього договору може бути зменшена за взаємною згодою сторін (п. 4.2 договору).
23.12.2020 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 за умовами якої:
- п. 1.2 договору виклали в такій редакції: “м`ясопродукти - за кодом ДК 021:2015- 15130000-8 (консерви м`ясо-рослинні “каша рисова з яловичиною”) (товар). Кількість товару за договором:  31 998,25 кг.;
- п. 4.1 договору виклали в наступній редакції: “ціна договору складає 2 081 164, 57 грн. в тому числі ПДВ 20% - 346 860,76 грн.
Відповідно до п. 5.1 договору розрахунки за товар, що поставляються, замовником проводяться шляхом оплати за фактично поставлену кількість товару (партію товару) з - відстрочкою платежу до 90 календарних днів з дати документального підтвердження учасником замовнику доставки товару до товароодержувача.
До кожної партії товару що постачається, учасник обов`язково надає замовнику накладну (у трьох примірниках) та рахунок - фактуру, підписану особою учасника, уповноваженою на підписання господарських та фінансових документів. Платником та одержувачем товару за цим договором є замовник (п. 5.2, 5.3 договору).
Пунктом 6.1 договору сторони погодили, що дата та місце поставки товару зазначається у письмовій заявці. Строк поставки товару за цим Договором складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовником, але не пізніше дати вказаної в ній.
Не пізніше 7 (сьомого) числа кожного місяця учасник (представник учасника) прибуває до замовника для отримання письмової заявки.
Заявка вручається під особистий підпис учаснику (представнику учасника) або у разі  не прибуття вищезазначених осіб, надсилається учаснику рекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладеного, направленим на адресу учасника, зазначену в розділі 14 договору.
У заявці зазначається найменування товару, місце поставки товару, кількість товару та інша необхідна інформація для поставки товару.
Позивач взяті на себе зобов`язання за договором виконав, 01.10.2020 надав представнику відповідача заявку № 78/5/7-2232 від 01.10.2020 про необхідність поставки товару в кількості 32 000 кг.
Проте, відповідач в порушення п. 6.1 договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 товар, визначений заявкою від 01.10.2020 № 78/5/7-2232 поставив з порушенням строків.
За умовами пункту 10.1 договору сторони погодили, що у випадку виникнення спорів або розбіжностей сторони зобов`язуються вирішувати їх шляхом взаємних переговорів та консультацій. Якщо спір неможливо вирішити шляхом переговорів, він вирішується в судовому порядку згідно чинного законодавства України (п. 10.2 договору).
З метою мирного врегулювання спору позивач 09.11.2020 за вих. № 78/6-2598 надіслав ФОП Випущенко Л.М. претензію у якій просив задовольнити обґрунтовані вимоги замовника та сплатити пеню у розмірі 18   990,61 грн. 
Відповідач на претензію жодним чином не відреагував, пеню за порушення строків поставки товару в розмірі 18 990,61 грн. - не сплатив. 
Вважаючи свої права порушеними Військова частини НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулася до господарського суду з даним позовом.
Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно з частиною 2 статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з врахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 Цивільного кодексу України).
Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 Цивільного кодексу України).
Згідно із статтею 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Укладений між сторонами договір № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 є підставою для виникнення господарських зобов`язань, а саме майново-господарських зобов`язань згідно ст. ст. 165, 173, 174, 175 Господарського кодексу України, ст. ст. 11, 202, 662, 692, 712 Цивільного кодексу України, і згідно ст. 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
На виконання пункту 6.1. укладеного договору військовою частиною НОМЕР_1 Національної гвардії України було підготовлено письмову заявку від 30.09.2020 за вих. № 78/5/7-2232 від 01.10.2020 про необхідність поставки товару: консерви м`ясорослинні (каша рисова з яловичиною) у кількості 32 000,00 кг на склад замовника в/ч 3078 НГУ м. Київ, вул. Нижньоюрківська, 8-А.
01.10.2020 вказана заявка була отримана уповноваженим представником ФОП Випущенко Л.М. - Ошкадер Яном Валерійовичем, який діяв на підставі довіреності від 01.07.2020.
За змістом статті 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно частин 1, 2 статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. 
Пунктом 6.1 договору сторони погодили, зокрема, що строк поставки товару складає 14 (чотирнадцять) календарних днів з моменту отримання учасником письмової заявки замовником, але не пізніше дати, вказаної в ній.
Право власності на товар переходить від учасника до замовника після прийняття товару на склад замовника, факт якого засвідчується підписами уповноваженими на це особами учасника та замовника на відповідній видатковій накладній (п. 6.5 договору).
Товар, визначений заявкою від 01.10.2020 № 78/5/7-2232 був поставлений замовнику з порушенням строків, визначених договором, а саме:
-           4   999,575 кг. поставлено 22.10.2020 (видаткова накладна № ВЛ - 0031669 від 22.10.2020 року);
- 4 999,575 кг. поставлено 22.10.2020 року (видаткова накладна № ВЛ - 0031696 від 22.10.2020 року);
- 4 999,575 кг. поставлено 28.10.2020 (видаткова накладна № ВЛ - 0032517 від 28.10.2020 року);
- 4 999,575 кг. поставлено 28.10.2020 (видаткова накладна № ВЛ - 0032519 від 28.10.2020 року);
- 11 999,925 кг. поставлено 28.10.2020 (видаткова накладна № ВЛ - 0032552 від 28.10.2020 року).
У своїх запереченнях на позов та у апеляційній скарзі відповідач посилається на пункт 12.8 договору за яким в разі неможливості виконання зобов`язань щодо поставки за даним договором, учасник зобов`язаний повідомити замовника про обставини, що заважають належному виконанню його обов`язків в строк до 3 (трьох) календарних днів з дати виникнення таких обставин.
Як зазначає відповідач, прострочення поставки було зумовлено тим, що виробник товару ФОП Сергієнко В.І. фізично не міг виготовити та поставити замовлений товар ФОП Випущенко Л.М. раніше 13.10.2020, в силу того, що має графік виробництва та поставки товару на підприємстві, а також власні договірні зобов`язання перед покупцями, що зробили та оплатили замовлення раніше. Крім того, відповідач після отримання від виробника товару має провести експертизу на повну відповідність ДСТУ 4607:2006, термін дослідження якої триває 12-14 днів.
З огляду на викладену обставину та в силу п. 12.8 договору відповідач 08.10.2020 за вих. № 123 звернувся до позивача з листом у якому повідомив, що поставка товару 16.10.2020 до структурних підрозділів Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України не може бути здійснена з об`єктивних підстав. Тому, ФОП Випущенко Л.М. просила перенести поставку товару на 27.10.2020 без застосування штрафних санкцій. Вказаний лист було направлено адресату на електронну адресу позивача: vch3078@ukr.net.
Як вказує позивач, він на вказаний лист жодним чином не відреагував, оскільки, мав потребу в товарі у строк, який визначений заявкою від 01.10.2020 № 78/5/7-2232.
Крім того, за умовами пункту 6.1 договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 у випадку корегування інформації яка зазначена у заявці, замовник має право здійснювати таке корегування засобами зв`язку, з обов`язковим письмовим підтвердженням в подальшому. В разі відсутності письмового підтвердження таке корегування вважається недійсним. 
З огляду на те, що в матеріалах справи відсутнє письмове підтвердження корегування позивачем інформації визначеної в заявці від 01.10.2020 № 78/5/7-2232, таке корегування в силу п. 6.1 договору вважається недійсним. 
За умовами пункту 9.1 договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 сторони звільняються від відповідальності за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором у разі виникнення обставин непереборної сили, які не існували під час укладення договору та виникли поза волею сторін (аварія, катастрофа, стихійне лихо, епідемія, війна тощо).  Доказом виникнення обставин непереборної сили та строку їх дії є сертифікат, який видається Товарно-промисловою палатою України або регіональними торгово-промисловими палатами (п. 9.3 договору).
Відповідно до пункту 9.7 договору під випадком  розуміються будь-які обставини, які не вважаються непереборною силою відповідно до пункту 9.6. цього договору і які безпосередньо не обумовлені діями сторін і не пов`язані з ними причинним зв`язком, які виникають без вини сторін, поза волею або всупереч волі і бажанню сторін, і які не можна за умови застосування звичайних для нього заходів (мір) передбачити й не можна при всій обережності й передбачливості запобігти (уникнути).
За умовами п. 9.8. договору не вважається випадком, зокрема, недотримання своїх обов`язків контрагентом тієї сторони, що порушила зобов`язання за цим договором, відсутність на ринку товарів, необхідних для виконання зобов`язання за цим договором, відсутність у сторони, що порушила зобов`язання, необхідних коштів. 
З урахуванням п. 9.3, п. 9.8 договору, обставини, на які посилався відповідач в листі № 123 від 08.10.2020 (насичений графік виробника - ФОП Сергієнка В.І.), не є ані обставиною непереборної сили, ані випадком. Крім того, вказаний лист не містить жодних обставин та документального підтвердження настання обставин непереборної сили, передбачених  розділом 9 договору № 149/ВЗЗ-2020 від 24.09.2020 року.
Щодо тверджень апелянта про те, що позивачем не дотримано умов договору, а саме не складено акт про порушення строку поставки відповідачем товару відповідно до підпункту 6.8.1. пункту 6.8 розділу 6 договору, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 6.8. розділу 6 договору визначено, що товар, доставлений замовнику з порушенням вимог до маркування, або тари або упаковки, а також товар, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах (ДСТУ, ТОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ), вважається не поставленим, про що складається відповідний акт у якому фіксується порушення. Товар має бути замінений учасником протягом 3 (трьох)и календарних днів.
Відповідно до підпункту 6.8.1. пункту 6.8. розділу 6 договору «ПОСТАВКА ТОВАРУ» у разі виявлення представниками замовника порушень при прийманні товару, протягом 24 годин складається акт про порушення умов договору у двох примірниках. Один примірник залишається у замовника, другий примірник надається представнику учаснику під підпис, а у разі відмови від підписання акту про порушення умов договору або відсутності представника учасника на території військової частини на момент складання вищезазначеного акту — комісійно (у складі не менше трьох осіб представників замовника), що засвідчується підписами представників замовника та протягом 3 (трьох) календарних днів надсилається учасникурекомендованим листом із повідомленням про вручення чи цінним листом з описом вкладення, що вважається належним доказом ознайомлення Відповідача з вищезазначеним актом.
Наведені вище умови договору узгоджені між сторонами слід розуміти так, що товару з порушеннями вимог щодо маркування або тари або упаковки, а також товар, що не відповідає вимогам, встановленим у нормативних документах (ДСТУ, ТОСТ, ГСТУ, СОУ, ТУ) вважається не поставленим, про що складається відповідний акт у якому фіксується порушення. Отже, сторони узгодили вичерпний перелік порушень, після виявлення яких складається акт про порушення умов договору.
Узагальнюючи наведені вище умови договору, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем було вирвано з контексту підпункт 6.8.1. пункту 6.8. договору та невірно застосовано до порушення строків поставки, хоча умовами Договору прямо визначено за які порушення Позивачем складається акт про порушення умов Договору.
Крім того, щодо тверджень апелянта про те, що господарським судом Полтавської області також не надано належної правової оцінки обставинам, викладеним у наданих поясненнях відповідача, щодо корегування заявки, колегія суддів зазначає наступне.
Пунктом 12.13. розділу 12 договору сторони передбачили порядок листування, в якому зазначено, що усі повідомлення, будь-яке листування, за цим договором будуть вважатися зробленими належним чином, якщо вони письмово оформлені та надіслані рекомендованим листом, цінним листом з описом вкладення, передача листа кур`єром.
У підпункті 12.13.1. пункту 12.13. розділу 12 договору визначено, що у будь-якому разі позивач вважається повідомленим з моменту фактичного отримання листа (повідомлення), а відповідач вважається повідомленим з моменту поставлення на копії документа (лист, заявка, тощо) будь-якої відмітки, що свідчить про його отримання відповідачем або через 3 робочі дні з наступного дня, коли поштові відправлення (кореспонденція) були здані до відділення поштового зв`язку.
Слід дійти висновку, що умовами договору листування електронною поштою не урегульовано, а отже ФОП Випущенко Л.М. не було повідомлено військову частину НОМЕР_1 Національну гвардію України належним чином визначених умовами договору.
Серед іншого, в договорі відсутня будь-яка інформація щодо електронної пошти військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України.
Щодо тверджень про апелянта про те, що судом першої інстанції на власний розсуд не було зменшено розмір штрафних санкцій колегія суддів зазначає, що у відповідності до положень ст. 233 ГК України та ст. 551 ЦК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. Зміст цитованої норми показує, що зменшення штрафних санкцій є правом суду, тому не реалізація права не може бути підставою скасування рішення суду. 
Загалом, оцінюючи розмір штрафних санкцій, колегія суддів не вбачає надмірності, отже, не бачить підстав їх зменшення за ініціативою суду.
Враховуючи викладене, колегія Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що господарський суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване рішення, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та  процесуального права, а доводи апеляційної скарги жодним чином не спростовують висновків місцевого господарського суду,  отже, підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційна скарга відповідача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням  положень статті 129 ГПК України, здійснені  ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 269, 270, 275, 277, 282 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи - підприємця Випущенко Людмили Миколаївни (вх.№3681П/1) на рішення господарського суду Полтавської області від 05.11.2021 у справі № 917/1103/21 залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Полтавської області від 05.11.2021 у справі № 917/1103/21  залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Головуючий суддя                                                                    М.М. Слободін

Суддя                                                                                           І.А. Шутенко 

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк