27.01.22
22-ц/812/106/22
Провадження №22-ц/812/106/22
ПОСТАНОВА
Іменем України
27 січня 2022 року                                                        м. Миколаїв
                                                                                      справа № 487/2489/20
Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого Коломієць В.В.
суддів Данилової О.О., Шаманської Н.О.,
переглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою його представниками - адвокатами Дуровим Романом Борисовичем, Дубовою Людмилою Володимирівною - на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва, ухвалене 17 листопада 2021 року під головуванням судді Сухаревич З.М., повний текст судового рішення складений цього ж дня,
У С Т А Н О В И В:
У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Позивач зазначала, що 24 березня 2019 року на перехресті вул. 9-а Поперечна з вул. Шосейна в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного їй на праві власності автомобіля марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водієві автомобіля «Nissan Leaf» - ОСОБА_3 - були спричинені тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я. Крім того в результаті зіткнення автомобілі отримали значні механічні пошкодження. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2020 року підтверджено вину відповідача у скоєнні вище зазначеної ДТП. 
Як вказала позивач, в зв`язку з пошкодженням її автомобіля ПрАТ «СК «Альфа Страхування», де була застрахована цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 , виплатило їй страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн. Між тим, вартість відновлювальних робіт автомобіля склала 130 930 грн.
Також, за твердженням позивачки, незаконними діями відповідача ОСОБА_2  їй було спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 50 000 грн. Так, враховуючи, що ОСОБА_3 є її рідним сином, то отримання ним внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, необхідність доглядати та постійно супроводжувати сина в медичних установах до повного одужання спричинило їй значних душевних страждань. Також необхідність збирання документів та звернення за юридичною допомогою та до страхової компанії, вирішення фінансових питань, пов`язаних з відновленням пошкодженого автомобіля, позначилось на її душевному стані, призвело до погіршення відносин у сім`ї. 
Посилаючись на викладене,  ОСОБА_1 просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 30 930 грн матеріальної шкоди, 50 000 грн моральної шкоди та судові витрати.
Представники відповідача - адвокати Дуров Р.Б. і Дубова Л.В. - просили відмовити у відшкодуванні матеріальної шкоди, а моральну шкоду стягнути лише в розмірі 5000 грн. На їх думку позивачем не надано належних, допустимих та достовірних доказів, які беззаперечно доводили розмір матеріальної шкоди, яку  ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача. Вказували, що позивачка не оспорювала результати Звіту №44741 від 03.05.2021, на підставі якого їй було сплачено страхове відшкодування, а враховуючи, що її автомобіль після ДТП в розумінні ст. 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вважається фізично знищеним, то розмір відшкодування повинен вираховуватися як різниця між вартістю транспортного засобу до та після ДТП. Між тим оцінка вартості автомобіля після ДТП не визначалася і на теперішній час немає можливості об`єктивно її визначити у зв`язку з тим, що автомобіль відремонтований, а тому відсутні підстави для задоволення вимог про стягнення не покритої страховим відшкодуванням частини витрат, які понесла позивач за ремонт автомобіля. Щодо моральної шкоди, то представники відповідача важали, що сума у 5000 грн. відповідає вимогам розумності і справедливості. Також вказували, що син позивачки повнолітній, мешкає окремо, саме він був визнаний потерпілим у кримінальному провадженні, позивач такого статусу не мала, до того ж, 07.02.2020 сином позивачки із відповідачем укладено угоду про примирення.
Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальну шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 30 930 грн., 10 000,00 грн моральної шкоди, 420 грн 40 коп судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6450 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6500 грн. 
В апеляційній скарзі представники ОСОБА_2 - адвокати Дуров Р.Б., Дубова Л.В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просили скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити частково позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 грн. Вважають, що наданий позивачем висновок експерта є недостовірним та недопустимим доказом з огляду на вимоги ст. 78, 79 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції не було враховано, що цей висновок був наданий після подання позовної заяви та без дотримання вимог ч. 9 ст. 83 ЦПК України щодо надіслання відповідачеві його копії, а тому такий висновок не повинен був бути долучений до матеріалів справи. Судом не надано оцінку суттєвим невідповідностям, які містить висновок експерта № 19-582, а заява відповідача про відхилення даного доказу була залишена судом без розгляду. Крім того, судом першої інстанції не було надано оцінку допустимості та достовірності доказів, а саме рахунку, акту виконаних робіт та товарному чеку, виданими ФОП ОСОБА_4 . Судом не враховано, що позивачем не надано доказів про дотримання ФОП ОСОБА_4 вимог заводу NISSAN щодо дотримання технології та якості відновлювальних робіт на рівні вимог заводу виробника, виконаних при ремонті автомобіля, а тому встановлення дійсної вартості ремонту автомобіля є неможливим. Суд необґрунтовано застосував ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та відмовив у застосуванні ст. 30 цього Закону до спірних правовідносин, безпідставно не прийнявши до уваги Звіт № 44741 від 03.05.2019 року через відсутність калькуляції ремонтних робіт; не врахував висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 362/3680/17 від 05.08.2020 року, № 759/5414/17 від 09.12.2020 року, № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року, № 525/1592/18 від 14.07.2020 року. Також представники ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначають, що встановлений судом розмір моральної шкоди є необґрунтовано завищеним, та з урахуванням характеру і наслідків допущеного відповідачем порушення прав позивача вважають, що стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн відповідало б вимогам розумності і справедливості.
24 січня 2021 року ОСОБА_2 надіслав до апеляційного суду додаткові пояснення, де зазначив, що підтримує доводи і вимоги апеляційної скарги. 
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - адвокат Калашников П.В. - просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без виклику учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково із наступних підстав. 
Судом встановлено, що 24 березня 2019 року на перехресті вул. 9-а Поперечна з вул. Шосейна в м. Миколаєві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю належного позивачці на праві власності автомобіля марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди водієві автомобіля «Nissan Leaf» - ОСОБА_3 - були спричинені тілесні ушкодження. Крім того в результаті зіткнення автомобілі отримали значні механічні пошкодження. Вироком Заводського районного суду м. Миколаєва від 07 лютого 2020 року у справі № 487/5112/19 затверджено угоду між потерпілим ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_2 , визнано останнього винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави в розмірі 8 500 грн. Вказаним вироком суду було встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок винних дій водія ОСОБА_2 . 
Внаслідок цієї ДТП автомобіль «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , отримав механічні пошкодження.
Згідно з полісом №АМ/6826836 від 21 листопада 2018 року цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Chevrolet Еріса», реєстраційний номер НОМЕР_2 , - відповідача ОСОБА_2 - на час ДТП була застрахована в ПрАТ "СК "Альфа Страхування", з лімітом відповідальності Страховика за шкоду, заподіяну майну - 100 000грн, розмір франшизи - 0 грн (т.2 а.с. 6-7).
Згідно з повідомлення ПрАТ "СК "Альфа Страхування" розрахунок суми виплати страхового відшкодування було здійснено на підставі складеного ФОП ОСОБА_5 звіту № 44741. Виплата була здійснена в межах ліміту по полісу № АМ-6826836 від 21.11.2018 року в розмірі 100 000,00 грн. (т. 2 а.с. 8)
04 березня 2020 року ОСОБА_1 отримала від ПрАТ "СК "Альфа Страхування" страхове відшкодування за пошкодження автомобіля у розмірі 100 000 грн. (т. 1 а.с. 27).
Відповідно до звіту № 44741, складеного ФОП ОСОБА_5 , вартість матеріального збитку, завданого власнику пошкодженого «Nissan Leaf», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , складає 277 500 грн., що дорівнює ринкової вартості автомобіля до ДТП з огляду на те, що вартість відновлювального ремонту біла визначена у розмірі 306 881 грн 68 коп. (т. 2 а.с.9-21).
Разом із тим судом встановлено, що у липні 2019 року належний позивачці автомобіль «Nissan Leaf» було відремонтовано, за що ОСОБА_1 було сплачено ФОП ОСОБА_4 130 930 грн., що підтверджується Актом приймання-передачі виконаних робіт по ремонту автомобіля від 10 липня 2019 року та товарним чеком від 10 липня 2019 року про оплату рахунку № 23 від 20 травня 2019 року, виданих ФОП ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 23-25).
Згідно зі статтею 15, 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.
Зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми у разі якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі сплати страхового відшкодування.
За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (зараз і надалі в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) настання страхового випадку є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.
Пунктом 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Згідно статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Згідно з пунктом 30.2 статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. 
За змістом ст. 78 ЦПК України допустимими є докази, одержані без порушення порядку, встановленого законом. При цьому обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції, що складений ФОП ОСОБА_4 . Акт приймання-передачі виконаних робіт з ремонту автомобіля від 10 липня 2019 року, є належним та допустимим доказом розміру спричиненої власнику автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , майнової шкоди у зв`язку із пошкодженням у ДТП автомобіля, оскільки зазначений Акт містить інформацію щодо предмету доказування - розрахунок вартості відновлювального ремонту автомобіля позивачки. Крім того, виконані ФОП ОСОБА_4 роботи відповідають характеру пошкоджень автомобіля, завданих у ДТП, що відображені на фототаблицях, зроблених експертом Миколаївського Науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України при проведенні судових інженерно-транспортних експертиз (у кримінальному провадженні) та зазначені в дослідницькій частині цих експертних висновків (т.1. а.с. 61-77), а також відповідають характеру пошкоджень, зазначених у Акті огляду транспортного засобу від 19 квітня 2019 року, на підставі якого ФОП ОСОБА_5 було складено звіт № 44741 (т. 2 а.с. 25). 
До того ж на підтвердження іншого розміру відновлювального ремонту, ніж було встановлено у звіті ФОП  ОСОБА_5 , на замовлення  ОСОБА_1  судовим експертом Миколаївського відділення Одеського Науково-дослідного інституту судових експертиз Кульовим О.Ю. був складений Висновок № 19-582 від 22 травня 2019 року. Вказаним висновком встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер  НОМЕР_1  складає 141 276 грн 74 коп. (т. 1 а.с. 96-112).
Як вбачається з Ремонтної калькуляції, що є складовою Висновку судового експерта МВ ОНДІ СЕ Кульова О.Ю., обсяг та характер визначених ним ремонтних робіт відповідає виконаному ФОП ОСОБА_4 відновлювальному ремонту автомобіля позивачки. 
Ремонтно-відновлювальні роботи виконані ФОП ОСОБА_4 , який зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності та має право здійснювати технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів (т. 1 а.с. 29-33). 
Також позивачкою був доведений факт оплати відновлювальних робіт з ремонту її автомобіля на суму 130 930 грн., про що свідчить наданий нею товарний чек (т. 1 а.с. 23).
Зазначена сума фактичної вартості виконаного ремонту пошкодженого у ДТП автомобіля не є завищеною, оскільки не перевищує вартості такого ремонту, що був попередньо визначений як ФОП ОСОБА_5 , так і судовим експертом Кульовим О.Ю.
У постанові від 30.10.2019 року у справі № 753/19288/14-ц Верховний Суд зазначив, що системний аналіз положень статті 22 ЦК України дає підстави для висновку, що у разі здійснення відновлювального ремонту пошкодженої речі розмір збитків визначається як реальна вартість матеріалів і робіт, затрачених на її відновлення, а у разі непроведення ремонту - як вартість матеріалів і робіт, необхідних для її відновлення у майбутньому. Аналогічна за змістом позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.03.2019 року у справі № 591/3152/16-ц.
Оскільки автомобіль позивачки у липні 2019 року фактично відремонтований, то розмір спричиненого їй збитку повинен визначатися як вартість затрачених на відновлювальний ремонт коштів, тобто як вартість реально витрачених матеріалів і проведених робіт. 
За такого судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачкою надано належні та допустимі докази щодо розміру завданої майнової шкоди в зв`язку з пошкодженням у ДТП її автомобіля у сумі 130 930 грн., які не спростовано відповідачем, і сумнівів у достовірності наданих доказів не виникає.
З огляду на викладене доводи апеляційної скарги про недопустимість та недостовірність наданих позивачкою доказів на підтвердження розміру спричиненої майнової шкоди є безпідставними, а посилання скарги на те, що ФОП ОСОБА_4 не мав належних ресурсів на здійснення відновлювального ремонту із дотриманням вимог заводу NISSAN щодо технології та якості відновлювальних робіт на рівні вимог заводу виробника, та порушив вимоги постанови НБУ № 148 від 29.12.2017 року про здійснення розрахунків суб`єктів господарювання через банківські установи на суму, що перевищує 50 0000 грн., - не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на правильність висновку суду першої інстанції про доведеність позивачкою розміру фактичних витрат на ремонт автомобіля.
За встановлених обставин суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки одержаного ОСОБА_1 страхового відшкодування у сумі 100 000 грн недостатньо для повного покриття заподіяної позивачці матеріальної шкоди, розмір якої складає 130 930 грн, то з відповідача на користь позивачки слід стягнути 30 930,00 грн., що становить різницю між фактичним розміром витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу, та отриманим страховим відшкодування у межах ліміту відповідальності страховика (130 930 грн. - 100 000 грн). 
Посилання апеляційної скарги на необґрунтоване застосування судом до спірних правовідносин статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» замість статті 30 цього Закону, неврахування того факту, що Звітом ФОП ОСОБА_5  було встановлено, що вартість ремонту належного позивачці автомобіля є більшою його ринкової вартості, а тому він вважається фізично знищеним - колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке. 
Так, відповідно до статті 30 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Отже необхідним критерієм для застосування порядку відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням автомобіля, є встановлення факту фізичного знищення автомобіля.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до висновку судового експерта Миколаївського відділення Одеського Науково-дослідного інституту судових експертиз Кульова О.Ю. від 22 травня 2019 року № 19-582 відновлювальний ремонт автомобіля «Nissan Leaf», реєстраційний номер  НОМЕР_1 , не визнаний недоцільним з економічної точки зору, оскільки ринкова вартість автомобіля (281 830 грн) перевищує вартість його відновлювального ремонту (141 276 грн 74 коп.) (т. 1 а.с. 96-112).
Доводи апеляційної скарги про те, що вказаний висновок експерта є недостовірним та недопустимим доказом з огляду на вимоги ст. 78, 79 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції не було враховано, що цей висновок був наданий після подання позовної заяви та без дотримання вимог щодо надіслання відповідачеві його копії, колегія суддів відхиляє. Так вказаний доказ був наданий представником позивача під час проведення підготовчого провадження у справі на спростування доводів представника відповідача, викладених в судовому засіданні щодо даних, які містяться у документах ФОП ОСОБА_6 , а тому судом були визнані поважними причини його неподання разом із позовом. Крім того з журналу судового засідання та звукозапису судового засідання від 02 листопада 2020 року вбачається, що саме для ознайомлення з даним доказом представника відповідача в судовому засіданні була оголошена перерва до 08 грудня 202 року. До того ж відсутні передбачені ч. 11 ст.83 ЦПК України підстави для виключення цього експертного висновку з числа доказів. 
При цьому з огляду на те, що Висновок від 22 травня 2019 року № 19-582 є достатньо обґрунтованим, складений судовим експертом, обізнаним про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, про що ним зазначено у Висновку, та враховуючи, що відповідач не заперечував того, що автомобіль позивачки відремонтовано, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що складений ФОП ОСОБА_5 . Звіт № 44741 від 03 травня 2019 року, не є достатнім доказом для визнання встановленим факту фізичного знищення автомобіля.
Таким чином судом першої інстанції правильно встановлено, що відсутні підстави для визнання автомобіля позивачки фізично знищеним. 
Такий висновок суду першої інстанції відповідає правовій позиції Верховного суду, яка міститься у постанові від 19 липня 2021 року у справі №206/3219/15-ц.
За такого не можуть бути прийняті до уваги посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не враховані висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі № 362/3680/17 від 05.08.2020 року, № 759/5414/17 від 09.12.2020 року, № 299/3583/15-ц від 04.11.2020 року, № 525/1592/18 від 14.07.2020 року, оскільки зазначені постанови прийняті за інших встановлених судами обставин справи, ніж у справі, що переглядається. Зокрема, у зазначених постановах Верховного Суду викладено правовий висновок щодо визначення розміру відшкодування майнової шкоди коли пошкоджений транспортний засіб не підлягає відновленню, або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження. Натомість у справі, яка переглядається, судом встановлено, що ринкова вартість автомобіля перевищує вартість його відновлювального ремонту, що є підставою для визначення розміру відшкодування завданої позивачці шкоди виходячи із вартості відновлювального ремонту пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу.
За такого, суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, правильно встановив характер правовідносин сторін, дав належну правову оцінку наданим сторонами доказів та вірно застосував норми матеріального права до вказаних правовідносин, а тому дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача матеріальної шкоди, спричиненої пошкодженням автомобіля, у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завданої позивачці матеріальної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди у розмірі 30 930 грн.
Щодо доводів апеляційної скарги стосовно визначеного судом першої інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне.
Так, стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частинами першою, другою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що протиправними діями відповідача, з вини якого сталася ДТП, у якій був пошкоджений автомобіль позивачки, останній була заподіяна моральна шкода, яка підлягає відшкодуванню відповідачем на підставі ст.ст. 23, 1167 ЦК України. При цьому суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності вимог позивачки щодо спричинення їй моральної шкоди внаслідок пошкодження належного їй на праві власності майна, яка пов`язана з розладом нормального життя ОСОБА_1 , нервовою напругою та переживаннями, пов`язаними з необхідністю проведення відновлюваного ремонту квартири, неможливістю врегулювання питання мирним шляхом не необхідністю звернення до суду за захистом порушених прав.
Разом з тим, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не повно були враховані конкретні обставини даної справи, зокрема обсяг та тривалість перенесених позивачкою душевних страждань в зв`язку з пошкодженням її автомобіля, той факт, що більшу частину витрат на відновлювальний ремонт їй було відшкодовано Страховою компанією, де була застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача.
Враховуючи викладене та вимоги розумності і справедливості, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає зменшенню до 5000грн. 
Отже, суд вирішив справу згідно з нормами матеріального права, які підлягали застосуванню за даними правовідносинами, та прийшов до правильного висновку щодо часткового задоволення позову, але помилився тільки в частині розміру відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди, тоді як в частині вирішення вимог про стягнення матеріальної шкоди підлягає залишенню без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України.
Отже апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на правову допомогу (ст. 133 ЦПК України). 
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
За такого оскаржуване рішення в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2  та ОСОБА_1 судових витрат також підлягає зміні.
Отже, виходячи із принципу пропорційності відшкодування судових витрат до задоволених вимог (44,4%) з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви - 373грн. 30коп., та витрати на правову допомогу - 5 727 грн. 00 коп., тоді як з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 772 грн. 
Крім того, згідно вимог ст. 141 ЦПК України з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги пропорційно до задоволених вимог апелянта (14%) - в розмірі 176 грн. 55 коп.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381- 384 ЦПК України, суд 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , подану його представниками - адвокатами Дуровим Романом Борисовичем,  Дубовою Людмилою Володимирівною , задовольнити частково.
Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 17 листопада 2021 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди та розподілу судових витрат - змінити.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  завдану моральну шкоду в розмірі 5 000 грн 00 коп. (п`ять тисяч гривень).
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 373 (триста сімдесят три) грн 30 коп. 
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1  витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 727 (п`ять тисяч сімсот двадцять сім) грн 60 коп.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 772 (п`ять тисяч сімсот сімдесят дві) грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь  ОСОБА_2 відшкодування судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 176 (сто сімдесят шість) грн 55 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий: В.В. Коломієць

Судді: О.О. Данилова

Н.О. Шаманська

Повний текст постанови складений 02 лютого 2022 року