СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2021 року                                            м. Харків                        Справа № 905/847/21  

          Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Істоміна О.А., суддя Попков Д.О. , суддя  Чернота Л.Ф.
секретар судового засідання   Полупан Ю.В.
позивача – Єфременко О.О.,  свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія КС №6537/10 від 23.03.2018, довіреність №14-13 від 15.01.2021 (бере участь в судовому засіданні дистанційно у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів);
відповідача –Кравченко Ю.С., свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю серія ДН №5451 від 27.03.2019, довіреність № б/н від 01.12.2021 

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду в режимі відеоконференції апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” (вх. №3262Д/3) 
на рішення Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 
у справі №905/847/21 (суддя Левшина Г.В., повний текст рішення складено та підписано 15.09.2021)
за позовом Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ
до Товариства з обмеженою відповідальністю “Краматорськтеплоенерго”, м.Краматорськ Донецької області 
про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних в сумі 1.973.827,38 грн, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, АТ “НАК “Нафтогаз України” звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача ТОВ “Краматорськтеплоенерго” про стягнення інфляційних втрат в сумі 1.110.048,99 грн та 3% річних в сумі 863.778,39 грн, нарахованих внаслідок неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за договором №9016/1920-ТЕ-6 постачання природного газу від 04.10.2019. 
Рішенням Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/847/21 в задоволені позовних вимог відмовлено повністю.     
Позивач з вказаним рішенням місцевого господарського суду не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу заявник зазначає, що на його думку рішення є незаконним та таким, що прийнято з порушенням норм процесуального права, а саме: ст. ст. 7, 86, 236, 238 ГПК України та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а саме: Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії”. 
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
- судом першої інстанції не враховано, що для процедури врегулювання заборгованості шляхом реструктуризації, необхідною умовою є включення підприємства до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії, в якому буде міститись інформація щодо кредиторську заборгованість, що підлягає врегулюванню відповідно до вимог цього Закону №1730;
- судом першої інстанції не враховано, що для врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії особа, яка має право на таку процедуру, повинна вчинити відповідні дії для включення до Реєстру теплопостачальних та теплогенеруючих організацій, підприємств централізованого водопостачання та водовідведення, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості за спожиті енергоносії (в тому числі за договором постачання природного газу від 04.10.2019 №9016/1920-ТУ-6), однак відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості в розумінні вказаних норм;
- законом не передбачено автоматичного списання нарахованих сум інфляційних нарахувань та 3% річних, а відповідач не перебуває у відповідному Реєстрі, тобто не є учасником процедури врегулювання заборгованості відповідно до  процедур, передбачених Законом №1730. 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.10.2021 сформовано колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: Істоміна О.А. - головуючий суддя, судді Попков Д.О.,Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 02.11.2021 апеляційну скаргу     АТ «НАК «Нафтогаз України»   залишено без руху через відсутність доказів сплати судового збору у відповідному розмірі.
Після усунення недоліків апеляційної скарги, відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ “НАК “Нафтогаз України” та призначено  її до розгляду на 20.12.2021, що відображено у відповідній ухвалі апеляційного господарського суду від 29.11.2021.
13.12.2021 через канцелярію Східного апеляційного господарського суду відповідачем надано відзив на апеляційну скаргу (вх.14563), в якому ТОВ «Краматорськтеплоенерго» погоджується із рішенням Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/847/21, просить залишити його без змін, як законне та обґрунтоване, прийняте у відповідності до норм діючого законодавства, а апеляційну скаргу – без задоволення. В обґрунтування своєї позиції у справі, відповідач зазначає, що з урахуванням вимог Закону України №1730 , в редакції Закону №1639, та зважаючи на той факт, що ним погашено основну заборгованість за спірним договором до 01.06.2021, інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
15.12.2021 на адресу Східного апеляційного господарського суду від представника Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” надійшла заява (вх.№14699) про участь в судовому засіданні по справі 905/847/21, призначеному на 20.12.2021 об 11:30 год, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів, яке було задоволено відповідною ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 16.12.2021. 
Будь-яких інших заяв чи клопотань до канцелярії Східного апеляційного господарського суду в межах розгляду даної апеляційної скарги не надходило.
Заслухавши в судовому засіданні доповідь судді-доповідача, розглянувши матеріали справи, доводи в обґрунтування апеляційної скарги, в межах вимог, передбачених  ст. 269 ГПК України, заслухавши в судовому засіданні представника присутньої сторони, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції обставин справи та доказів на їх підтвердження, а також правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Рішенням господарського суду в межах даної справи встановлені наступні обставини:
- укладення 04.10.2019 між АТ «НАК «Нафтогаз України» (позивач у справі, постачальник за договором) та ТОВ «Краматорськтеплоенерго (відповідач у справі, споживач за договором) договору постачання природного газу №9016/1920-ТЕ-6, за умовами якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ, а споживач зобов`язується прийняти його та  оплатити на умовах цього договору.
Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії для надання послуг з опалення та постачання гарячої води населенню. Загальна вартість цього договору дорівнює вартості фактично використаного за цим договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування (п.4.4 договору). Оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100 відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду (п. 5.1). Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу. За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (п.7.1 договору). Договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення підпису постачальника печаткою і діє в частині постачання природного газу до 30.04.2020 (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення (п.11.1 договору).
- укладення між сторонами додаткових угод №1 від 29.10.2019, №2 від 29.10.2019, №3 від 20.11.2019, №4 від 09.12.2019, №5 від 20.12.2019, №6 від 24.12.2020, №7 від 28.01.2020, №8 від 24.02.2020, №9 від 23.03.2020, №10 від 23.04.2020 до спірного договору, якими сторонами було, зокрема, змінено порядок та умови передачі природного газу, предмет договору (продавець зобов`язується передати покупцеві у 2019р. природний газ), ціну природного газу та строк дії договору;
          - спірний договір, та укладені в його межах додаткові угоди підписані представниками сторін без зауважень та заперечень, підписи засвідчені печатками юридичних осіб, доказ розірвання договору, визнання договору чи його окремих положень недійсним – відсутні;
- повне виконання постачальником своїх зобов`язань за спірним договором в частині постачання природного газу з жовтня 2019 року – квітень 2020 року (включно) на загальну суму 86.960.205,58 грн підтверджується підписаним сторонами актами приймання - передачі природного газу від 31.10.2019, від 30.11.2019, від 31.12.2019, від 31.01.2020, від 29.02.2020, від 31.03.2020, від 30.04.2020, підписаними представниками сторін договору, та засвідчені печатками підприємств;
- виконання споживачем зобов`язань за спірним договором по сплаті поставленого позивачем природного газу у розрахунковому періоді з порушенням умов договору в частині порушення встановлених п. 5.1 строків, що підтверджується випискою операцій по договору №9016/1920-ТЕ-6 з 01.10.2019 по 31.12.2019, та довідкою про сальдо по підприємству відповідача;
- в зв`язку із порушенням строків оплати позивачем на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України та п. 7.1 договору нараховано відповідачу за спірний період:  3% річних – 863.778,39 грн,  інфляційних втрат – 1.110.048,99 грн. 
- докази сплати позивачу відповідачем нарахованих за природний газ відповідно до умов договору сум 3% річних та інфляційних суду не надані та в матеріалах справи відсутні. 
Наведені обставини сторонами не заперечуються.  
Неналежне виконання відповідачем своїх зобов`язань в частині дотримання строків оплати отриманого у жовтні 2019 року – квітні 2020 року природного газу, стало підставою для звернення позивача до суду з даним позовом про стягнення з відповідача загальної суми нарахувань в розмірі 1.973.827,38 грн, з яких % річних – 863.778,39 грн,  інфляційних втрат – 1.110.048,99 грн. 
Відповідач, заперечуючи проти позовних вимог, посилався на те, що ч.1 ст.7 Закону №1730 встановлено, що на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 01.06.2021 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються. Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб: підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021. Відповідач вважає, що оскільки ним погашено основну суму боргу до 01.06.2021, то відповідно до ч.1 ст.7 Закону, яка є нормою прямої дії, інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.    
Господарський суд, приймаючи оскаржуване рішення, відмовив в задоволенні позовних вимог з огляду на приписи ст.7 Закону України “Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення”, в редакції Закону України “Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу” (дата набрання чинності – 29.08.2021). Зважаючи на погашення основної суми боргу до 01.06.2021, то відповідно до ч.1 ст.7 Закону, яка є нормою прямої дії, інфляційні нарахування та проценти річних підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.    
Відповідно до ч.ч. 1, 2  ст. 269 ГПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, а доводи апеляційної скарги такими, що їх не спростовують, виходячи з наступного.
Сутність розглянутого місцевим судом спору полягає у спонуканні відповідача до примусової сплати нарахувань, пов`язаних із порушенням строків оплати грошових зобов`язань за поставлений природний газ у жовтні 2019 року – квітні 2020 року за договором купівлі-продажу природного газу №9016/1920-ТЕ-6 від 04.10.2019.
Беручи до уваги правову природу укладеного договору купівлі-продажу природного газу, кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом за нормами Цивільного та  Господарського Кодексів України, які, зокрема, регламентують правовідносини з розрахунків в межах поставки та які, згідно з ч.2  ст.712 Цивільного кодексу України, передбачають можливість застосування загальних положень про купівлю-продаж, враховуючи також особливості законодавства у сфері газопостачання.
Відповідно до  ст. 526 Цивільного кодексу України  зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього  Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно умов спірного договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом розрахункового періоду. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем постачання газу (пункт 5.1 договору).
За невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (пункт 7.1. договору).
За порушення у сфері господарювання учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених Господарським кодексом України, іншими законами та договором (частина 2 статті 193, частина 1 статті 216 та частина 1 статті 218 Господарського кодексу України).
Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.           
Колегія суддів враховує, що в даному випадку порушення погоджених сторонами умовами договору строків оплати відповідачем не заперечується, однак враховує наступне.
Так, 29.08.2021 набрав чинності Закон України від 14.07.2021 №639-IX "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу" (далі - Закон №1639-ІХ), яким, між іншим, внесено зміни до Закону України від 03.11.2016 №1730-VIII "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон №1730-VIII).
За приписами статті 2 Закону України Закон № 1730-VIII  в редакції, з урахуванням змін, внесених Законом №1639-IX, визначено, що дія цього Закону поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ та послуги з його розподілу і транспортування, за теплову енергію, а також підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію.
На відміну від приписів ст.2 Закону України "Про заходи, спрямовані на подолання кризових явищ та забезпечення фінансової стабільності на ринку природного газу", законодавець не обмежив дії Закону №1730-VIII на суб`єктів, в залежності від включення їх до Реєстру.
Згідно із ст. 7 Закону №1730-VIII, із змінами, внесеними Законом №1639-IX, на реструктуризовану заборгованість за спожитий природний газ, а також послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію станом на 01.06.2021 неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються.
Нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та врегульовуються у такий спосіб:
- підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021 або до моменту укладення договорів про реструктуризацію відповідно до статті 5 цього Закону, у тому числі шляхом проведення взаєморозрахунків відповідно до статті 4 цього Закону;
- підлягають списанню, за умови повного виконання теплогенеруючими та теплопостачальними організаціями умов укладеного договору про реструктуризацію заборгованості.
В ході розгляду справи, судом встановлено, що основна заборгованість відповідача за спожитий природний газ, на яку позивачем були нараховані пеня, три відсотки річних та інфляційні витрати, була сплачена відповідачем остаточно 15.02.2021, тобто до подання позову, прийняття рішення у справі та набрання чинності Законом №1730-VIII, в редакції Закону №1639-IX.
Сторони не заперечують, що в межах розгляду справи №905/847/21, погашення основної боргу відбулося до 01.06.2021.
За таких обставин, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що на відносини сторін у даному випадку розповсюджується ч.2 ст. 7 Закону №1730-VIII.
Запроваджений Законом механізм списання неустойки (штрафу, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, виключає правомірність стягнення з відповідача зазначених нарахувань.
Термін "списання заборгованості", не є цивільно-правовим терміном, він застосовується у сфері організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності, які ґрунтуються , у тому числі, принципах:
повного висвітлення - фінансова звітність повинна містити всю інформацію про фактичні та потенційні наслідки господарських операцій та подій, здатних вплинути на рішення, що приймаються на її основі;
нарахування - доходи і витрати відображаються в бухгалтерському обліку та фінансовій звітності в момент їх виникнення, незалежно від дати надходження або сплати грошових коштів;
превалювання сутності над формою - операції обліковуються відповідно до їх сутності, а не лише виходячи з юридичної форми.
Метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Проаналізувавши Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення" та Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", суд зауважує, що встановлений законодавцем обов`язок списати заборгованість з неустойки, 3% річних, інфляційних витрат, має на меті вилучення з обліку кредитора, так, як наслідок, звільнення боржника від додаткового навантаження, в умовах повного виконання основного зобов`язання задля забезпечення досягнення мети Закону №1730-VIII, а саме забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Встановлений Законом обов`язок списати заборгованість виникає у позивача з моменту набрання ним чинності. Зволікання позивача, в умовах чітко встановлених та підтверджених судом в межах цієї справи боргових зобов`язань, не може впливати на права відповідача бути вільним від боргів, які підлягають списанню.
В той же час, в своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що відповідач не є учасником процедури врегулювання заборгованості згідно Закону №1730-VIII в редакції чинній на даний момент.
Проаналізувавши зміст зазначеного Закону, колегія суддів зазначає наступне. 
Зі змісту абз.4 ч.1 ст. 1 Закону до заборгованості, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону віднесена заборгованість за спожиті енергоносії та заборгованість з різниці в тарифах. Під процедурою врегулювання заборгованості законодавець визначив заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
З контекстного змісту Закону №1730-VIII випливає, що вказана вище заборгованість та заборгованість з 3 % річних , неустойки, інфляційних витрат відокремлені законодавцем, хоча остання заборгованість включається у довідку для включення в реєстр, але вона відображається із основною заборгованістю, яка підлягає врегулюванню згідно Закону.
Неможливість внесення до реєстру основної заборгованості, яка погашена станом на 01.06.2021, на погляд суду, унеможливлює та робить недоцільним внесення заборгованості зі сплати неустойки, 3 % річних та інфляційних витрат, в умовах відсутності боргу, який підлягає врегулюванню за Законом.
Така позиція суду узгоджується із ч. 2 ст. 7 Закону №1730-VIII, за якою нараховані на заборгованість за спожитий природний газ, послуги з його розподілу та транспортування, а також за теплову енергію, отриману для її подальшого постачання споживачам та/або надання відповідних комунальних послуг, утворену станом на 01.06.2021, неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не можуть бути предметом подальшого продажу та підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом, якщо погашення основної частини боргу здійснено до 01.06.2021.
Таким чином, відсутність основного боргу та обов`язок списати неустойку (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних з дня набрання чинності Законом, виключає будь-який їх облік у реєстрі, який формується в нової редакції після набрання Законом чинності.
Так, мета Закону №1730-VIII полягає у забезпечені загального інтересу та інтересів суспільства - забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення, діяльність яких пов`язана із виконанням житлово-комунальних послуг, які визначені Законом України "Про житлово-комунальні послуги", як результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Статтею 8 Закону №1730-VIII законодавець запровадив гарантії забезпечення прав та інтересів кредиторів в умовах реалізації механізмів оздоровлення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Отже, в світлі приписів ст.7 №1730-VIII, із змінами, внесеними Законом №1639-IX, місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних у зв`язку з несвоєчасною оплатою відповідачем вартості поставленого у період жовтня 2019 року по квітень 2020 року на підставі договору №9016/1920-ТЕ-6 постачання природного газу від 04.10.2019 не підлягають задоволенню.
Враховуючи те, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, які в даному випадку не підтверджують ухвалення судом першої інстанції рішення у даній справі із порушеннями, визначеними статтею 277 Господарського процесуального кодексу України, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку частини 4 статті 269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, тому апеляційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України» залишається без задоволення, а рішення Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі № 905/847/21 - без змін.
За результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 282 Господарського процесуального кодексу України, згідно з пунктом 4 частини 1 якої, у резолютивній частині постанови зазначається, зокрема, розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга АТ «НАК «Нафтогаз України» не підлягає задоволенню, то згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги покладаються на скаржника.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 273, п.1 ч.1 ст. 275, ст. 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Донецької області від 14.09.2021 у справі №905/847/21 залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покласти на Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України".
Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено   22.12.2021 

Головуючий суддя                                                                    О.А. Істоміна

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота