УХВАЛА

18 квітня 2022 року 
м. Київ
справа № 440/3079/21
адміністративне провадження № К/990/8237/22
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Калашнікової О.В., 
перевіривши касаційну скаргу перевіривши матеріали касаційної скарги Полтавської обласної прокуратури 
на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня  2021 року 
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2022 року
у справі №440/3079/21
за позовом ОСОБА_1 
до Полтавської обласної прокуратури
про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади , поновлення на роботі,
ВСТАНОВИВ:
До Верховного Суду як суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга  Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня  2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №440/3079/21.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи №440/3079/21 між суддями від 07 квітня 2022 року визначено склад колегії суддів, а саме: головуючий суддя - Калашнікова О.В., судді Білак М.В., Губська О.А.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження, Верховним Судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Полтавської обласної прокуратури (далі - відповідач), в якому просив суд:
- визнати протиправним та скасувати наказ виконувача обов`язків керівника Полтавської обласної прокуратури від 18 березня 2021 року №344к;
- поновити ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури з 18 березня 2021 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2022 року, вказаний адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ виконувача обов`язків керівника Полтавської обласної прокуратури від 18 березня 2021 року №344к.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури з 18 березня 2021 року.
Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення з 18 березня 2021 року ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 12 серпня 2021 року виправлено описки в абзацах третьому та четвертому резолютивної частини рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня 2021 року у справі №440/3079/21 шляхом викладення їх у наступних редакціях відповідно:
- "Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури з 19 березня 2021 року.";
- "Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення з 19 березня 2021 року ОСОБА_1 на посаді заступника керівника Полтавської обласної прокуратури."
У поданій касаційній скарзі скаржник з посиланням на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Під час перевірки зазначеної касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що доводи касаційної скарги викладені у спосіб, який унеможливлює встановити по якій саме підставі оскаржується судові рішення в касаційному порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до пункту 4 частини другої статті 330 КАС України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 4 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається в чому полягає порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень). Зокрема, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо недослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому, на думку скаржника, останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
У разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).
Отже, системний аналіз наведених положень КАС України дає підстави для висновку, що при касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
При цьому, варто зауважити, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Перевіркою змісту касаційної скарги встановлено, що скаржник на виконання вимог статті 330 КАС України, як на підставу звернення до Суду, посилається на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. Скаржник вказує, що суди попередніх інстанцій застосували норми статей 41, 51 ЗУ «Про прокуратуру» щодо звільнення прокурора з адміністративної посади, не врахувавши висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 22 грудня 2021 року у справі №440/2466/20, від 19 січня 2021 року у справі №817/1229/17.
Проте, висновки Верховного Суду висловлений у постановах від 22 грудня 2021 року у справі №440/2466/20, від 19 січня 2021 року у справі №817/1229/17 викладені за інших фактичних обставин справи.
Так, у справі №440/2466/20 позивачем на ім`я прокурора Полтавської області була подана заява з проханням звільнити його з посади заступника керівника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з достроковим припиненням повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням на підставі пункту 1 частини першої статті 41 Закону України Про прокуратуру .
Вказана заява зареєстрована в книзі обліку вхідної кореспонденції відділу роботи з кадрами прокуратури Полтавської області 14 квітня 2020 року за №426вх.
15 квітня 2020 року, керуючись пунктом 3 частини першої статті 11, пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури та на підставі заяви позивача прокурор області виніс наказ №245к про звільнення позивача з посади заступника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області у зв`язку з поданням заяви про дострокове припинення повноважень на адміністративній посаді за власним бажанням (пункт 1 частини першої статті 41 Закону України Про прокуратуру ) з 15 квітня 2020 року.
Позивач, не погодившись з наказом про звільнення його з адміністративної посади заступника Кобеляцької місцевої прокуратури Полтавської області, звернувся до суду з цим позовом, в якому наполягав, що про написання 14 квітня 2020 року заяви про звільнення з адміністративної посади відбулось без його добровільного волевиявлення на звільнення, про що свідчить подана ним 17 квітня 2020 року до прокуратури Полтавської області заява про відкликання заяви про звільнення за власним бажанням.
У справі №440/2466/20 наказом Прокуратури Рівненської області від 17 липня 2017 року №568, позивача звільнено з 17 липня 2017 року з посади заступника керівника Здолбунівської місцевої Прокуратури Рівненської області та з органів прокуратури України за власним бажанням відповідно до підпункту 7 пункту 1 статті 51 Закону України Про прокуратуру , статті 38 Кодексу законів про працю України.
Підставою для видання цього наказу була заява позивача, датована 12 червня 2017 року, у якій позивач просив звільнити його з 17 липня 2017 року з адміністративної посади заступника керівника Здолбунівської місцевої Прокуратури Рівненської області та з органів прокуратури за власним бажанням.
Судами попередніх інстанцій також було з`ясовано, що 12 червня 2017 року позивачем було подано заяву про надання невикористаної щорічної відпустки.
Наказом Прокуратури Рівненської області від 13 червня 2017 року №421 позивачу була надана відпустка з 14 червня 2017 року по 14 липня 2017 року.
17 липня 2017 року о 09 год 28 хв засобами електронного зв`язку на електронну адресу відділу роботи з кадрами Прокуратури Рівненської області позивачем направлена заява про відкликання заяви про звільнення та заява про продовження терміну відпустки у зв`язку з перебуванням на лікарняному.
Тоді як у справі №440/3079/21 судом першої інстанції встановлено, що станом на 17 березня 2021 року позивач проходив публічну службу в Полтавській обласній прокуратурі та обіймав посаду заступника керівника Полтавської обласної прокуратури, що учасниками справи не заперечується.
17 березня 2021 року позивач на ім`я керівника Полтавської обласної прокуратури було подано заяву, в якій зазначено про не заперечення проти призначення його на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури з 18 березня 2021 року.
18 березня 2021 року, керуючись пунктом 7 частини 1 статті 11 Закону України "Про прокуратуру", підпунктом 6 пункту 22 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" та на підставі заяви позивача в.о. керівника Полтавської обласної прокуратури видано наказ №344к про призначення позивача на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури з 18 березня 2021 року звільнивши з посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури.
Позивач, не погодившись з наказом про звільнення його з 18 березня 2021 року з адміністративної посади заступника керівника Полтавської обласної прокуратури та призначення на посаду начальника управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України та органами, які ведуть боротьбу з організованою та транснаціональною злочинністю Полтавської обласної прокуратури, звернувся до суду з цим позовом.
Подібність правовідносин означає, зокрема, подібність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст таких правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, самі по собі не формують подібності правовідносин, важливими факторами є також доводи і аргументи сторін, які складають межі судового розгляду справи.
Інші доводи та аргументи заявника зводяться до тлумачення норм матеріального права, переоцінки доказів та неповного з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість його перегляду з цих підстав судом 
Враховуючи вище наведене, суд касаційної інстанції приходить до висновку що в касаційній скарзі не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку.  
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. 
При цьому, з урахуванням змін до КАС України, які набрали чинності 08 лютого 2020 року, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, а тому відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.  
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332, 359 КАС України, 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Полтавської обласної прокуратури на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 03 серпня  2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 26 січня 2022 року у справі №440/3079/21 за позовом ОСОБА_1 до Полтавської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення з посади , поновлення на робот - повернути особі, яка її подала.
Копію даної ухвали надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 КАС України.
Роз`яснити скаржнику, що повернення касаційної скарги не позбавляє його права повторного звернення до Верховного Суду.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання й оскарженню не підлягає.

Суддя	О.В. Калашнікова