ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 601/186/20 	Головуючий у 1-й інстанції Мочальська В.М 	
Провадження № 22-ц/817/294/22 	Доповідач - Дикун С.І.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2022 року         м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
головуючого - Дикун С.І. 
суддів -  Парандюк Т. С., Храпак Н. М., 
з участю секретаря - Сович Н.А. 
учасників справи: відповідача-позивача ОСОБА_1 та його представника адвоката Корфа П.К.; позивачки-відповідачки ОСОБА_2 та її представника адвоката Парфенчук Ю.А.; представника служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Пилипчук С.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу №601/186/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Корф Петро Казимирович на рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про стягнення аліментів, про стягнення аліментів на повнолітню дитину, визначення місця проживання дітей із матір`ю та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей із батьком, постановленого суддею Мочальською В.М., повний текст рішення виготовлено 13 грудня 2021 року, -
                                                  ВСТАНОВИв:             У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у розмірі 1/2 (однієї другої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову та до досягненнями дітьми повноліття.
       В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у шлюбі з відповідачем народилося четверо дітей. Шлюб розірвано. Дочка ОСОБА_6 є повнолітньою, а сини ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_5 є неповнолітніми. Після розірвання шлюбу діти проживають з нею та перебувають на її повному утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, незважаючи на те, що вона не працює, оскільки займається вихованням дітей. На даний час вона і діти перебувають у скрутному матеріальному становищі.
       У лютому 2020 року позивачка збільшила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_6 , яка продовжує навчання.
       В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , знаходиться на її утриманні. На даний час вона є повнолітньою та продовжує навчання, тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач має змогу надавати. 
       У зв`язку з наведеним просила суд стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 у твердій грошовій сумі в розмірі по 2000 грн. щомісячно, на період навчання дочки.
       У серпні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області про визначення місця проживання неповнолітніх дітей. В обгрунтування вимог посилалась на те, що з початку грудня 2019 року вона з дітьми проживала окремо від відповідача у зв`язку з вчиненням відповідачем відносно неї домашнього насильства. У результаті побиття її колишнім чоловіком вона отримала тілесні ушкодження та з 20 грудня 2019 року перебувала на лікуванні в лікувальних закладах м.Тернополя. Після лікування вона разом з дітьми проживала у м.Тернополі на квартирі родича. Відповідно до домовленості з відповідачем щодо виховання дітей, ОСОБА_1 приїзжав у м.Тернопіль та забирав синів у м. Почаїв, а у неділю привозив назад у м. Тернопіль. 28 лютого 2020 року ОСОБА_1 забрав синів і відмовився їх повертати. 
       На підставі вищенаведеного просить визначити постійне місце проживання її малолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з нею, оскільки всупереч її волі відповідач забрав малолітніх синів на постійне проживання з ним, створює їй перешкоди у спілкуванні та вихованні дітей, утримуючи їх вдома та не приводив їх на зустріч з нею. 
        ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 та третьої особи без самостійних вимог - служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Тернопільської області про визначення місця проживання синів ОСОБА_7 та Власія з ним. В обґрунтування вимог посилався на те, що ОСОБА_2 після розірвання шлюбу забрала дітей з будинку, в якому проживала та була зареєстрована, забороняла дітям бачитися та спілкуватися з ним та із членами його родини. Сини попросилися жити з ним. Відповідачка не може забезпечити належні умови для проживання дітей, проживає в орендованому житловому приміщенні, яке не відповідає санітарно-технічним умовам проживання та навчання дітей. Він матеріально забезпечений та має власне житло, є фізично здоровим. Саме він з дня народження синів займався їх вихованням, а тому визначення місця проживання дітей - синів ОСОБА_7 та Власія з батьком відповідає інтересам дітей.
Рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
       Визначено місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 із матір`ю ОСОБА_2 .
       Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , жителя АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; неповнолітньої дочки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі 1/2 (однієї другої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 (вісімдесят ) копійок.
       Стягнуто з ОСОБА_1 в користь держави судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.
       У решті позову відмовлено.
       У зустрічному позові ОСОБА_1 , третя особа - служба у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання дітей із батьком відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Корф П.К., подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення у даній справі, яким у позові ОСОБА_2 відмовити та задовольнити його зустрічний позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей, зокрема неповнолітнього ОСОБА_3 , формально заслухав його пояснення та не взяв до уваги бажання неповнолітнього проживати разом із батьком.
Вказує на те, що на даний час син ОСОБА_7 проживає в будинку по АДРЕСА_1 , де він народився і проживав завжди. По місцю проживання він з першого класу ходить до однієї школи. У с. Старий Почаїв проживають усі друзі ОСОБА_7 . Всі ці обставини були дослідженні в судовому засіданні. Дитина виражає більшу прихильність саме до нього та пояснив суду, що бажає проживати з татом.
Окрім того, зазначає, що у нього нормальні умови для проживання, навчання та виховання неповнолітніх синів в будинку по АДРЕСА_1 , разом із батьком. Матір дітей - ОСОБА_2 на протязі тривалого часу не має постійного місця проживання, а тому незрозуміло де саме і в яких умовах будуть проживати діти.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Посилається на те, що суд зробив правильний висновок, що висловлене бажання дитини - ОСОБА_3 проживати разом з батьком є не переконливим, та не може в повній мірі відповідати його інтересам, оскільки така думка сформована під впливом конфлікту між батьками та зневажливим ставленням батька до матері, під впливом фактичного проживання певний час з батьком без згоди матері, а також тих обставин, що в силу свого десятилітнього віку дитина не може самостійно об`єктивно оцінити ситуацію, яка склалася в сім`ї. Малолітня дитина є вразливою до маніпуляцій зі сторони дорослих, та слід враховувати всі обставини, що могли спричинити формування саме такого бажання в дитини.
Окрім того, посилається, що при прийняті рішення суд також обґрунтовано врахував агресивність ОСОБА_1 , що підтверджується вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року, яким ОСОБА_1 визнано винним за частиною 2 статті 125 КК України у спричиненні умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_2 та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт. Тому вона занепокоєна майбутнім своїх синів, оскільки у випадку залишення їх проживати з батьком психологічні і фізичні травми дитинства залишать у душах дітей дуже глибокі рани та озлобленість. 
Під час розгляду справи в апеляційному суді апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат Корф П.К. у режимі відеоконференції підтримали вимоги апеляційної скарги та пояснили, що фактично ОСОБА_1 просить про залишення проживати з ним тільки синів - малолітніх ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , та не заперечує щодо залишення з матір`ю малолітньої дочки ОСОБА_5 , оскільки вважає, що не матиме змоги належно виховувати та доглядати малолітню доньку, яка є інвалідом з дитинства.
Позивачка ОСОБА_2 заперечила апеляційну скаргу. Рішення суду першої інстанції вважає законним та обгрунтованим з мотивів, наведених у відзиві на апеляційну скаргу. Вважає, що при задоволенні вимог ОСОБА_1 діти - сестри та брати фактично будуть розділені та позбавлені спілкування, що є недопустимим та порушить права дітей. Аналогічну позицію висловила також і її представник адвокат Парфенчук Ю.А. в режимі відеоконференції.
Представник третьої особи - служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації Пилипчук С.К. в режимі відеоконференції вважає апеляційну скаргу безпідставною, а рішення суду - законним і обґрунтованим, оскільки судом першої інстанції правильно встановлені всі обставини справи та ухвалене рішення, яке повністю відповідає як інтересам неповнолітніх дітей сторін так і вимогам закону, а також рішення суду узгоджується із висновком служби у справах дітей Кременецької РДА, затвердженого розпорядженням голови РДА 06.11.2020 № 316/02-07/1, яким визначено місце проживання малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 .
Апеляційний суд відмовив у задоволенні клопотання апелянта ОСОБА_1 про допит апеляційним судом малолітнього ОСОБА_3 , оскільки вказане клопотання подане безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду, а не в апеляційній скарзі, таким чином, дане клопотання подане із порушенням вимог ч.2, 3 ст. 367 ЦПК України. Окрім того, малолітній ОСОБА_7 був допитаний на клопотання батька судом першої інстанції та суд дав належну правову оцінку поясненням дитини.
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення. 
       Судом першої інстанції встановлено, що із 18 травня 2000 року по 24 вересня 2019 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 24.09.2019, що підтверджується рішенням Кременецького районного суду Тернопільської області.
       З свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , виданого Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 27.07.2011 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 у сторін народився син ОСОБА_3 , який зареєстрований та проживав в будинку відповідача по АДРЕСА_1 .
       З свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 21.03.2014 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_8 у сторін народився син ОСОБА_4 , який зареєстрований та проживав в будинку відповідача АДРЕСА_1 .
       З свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області 14.12.2017 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_9 у сторін народилася дочка ОСОБА_5 , яка зареєстрована та проживала в будинку відповідача по АДРЕСА_1 .
       З свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 , виданого Старопочаївською сільською радою Кременецького району Тернопільської області відділом реєстрації актів громадянського стану Кременецького районного управління юстиції Тернопільської області 31.07.2003 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_10 у сторін народилася дочка ОСОБА_6 , яка зареєстрована та проживала в будинку відповідача по АДРЕСА_1 .
       Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, що визнається сторонами.
       З довідки Старопочаївської сільської ради Кременецького району Тернопільської області № 207 від 17.03.2020 вбачається, що ОСОБА_1 проживає в АДРЕСА_1 . З ним зареєстровані: колишня дружина ОСОБА_2 (не проживає з 04.12.2019), дочка ОСОБА_6 (не проживає з січня 2020), син ОСОБА_3 , син ОСОБА_4 , дочка ОСОБА_5 (не проживає з 04.12.2019). Малолітні сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 перебувають на утриманні батька.
       З 29 січня 2020 року до грудня 2020 року ОСОБА_7 і ОСОБА_8 проживали з відповідачем. З грудня 2020 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 проживали з позивачкою. З січня 2021 року ОСОБА_7 проживає з відповідачем. Дочка ОСОБА_5 і дочка ОСОБА_6 після розірвання шлюбу між сторонами проживають з позивачкою. Дані обставини визнаються сторонами.
       Із показів ОСОБА_2 вбачається, що відповідач умисно утримував обох синів, а на даний час утримує сина ОСОБА_7 , неналежним чином виховує його, створює перешкоди для її спілкування із ним, у зв`язку із чим виник спір щодо місця проживання дітей.
       З даного приводу вона неодноразово зверталась із заявами до служби у справах дітей Кременецької РДА.        
       З висновку оцінки потреб сім`ї, складеного директором КРЦСССДМ 12.03.2020 ОСОБА_1 рекомендовано звернутися в ССД Кременецької РДА щодо отримання висновку про визначення місця проживання дітей.
       З акту обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї ОСОБА_1 від 16.03.2020, складеного комісією Старопочаївської сільської ради, слідує, що у будинку відповідача в АДРЕСА_1 є нормальні умови для проживання, забезпечено всі матеріально-побутові умови, для проживання дітей із батьком, житло розміщено на 1-2 поверхах, наявні водопровід, каналізація, ванна, п`ять кімнат. 
       З акту проведення обстеження на факт проживання осіб в житловому будинку в АДРЕСА_1 від 12.05.2020, складеного комісією Старопочаївської сільської ради Кременецького району Тернопільської області, слідує, що за вказаною адресою проживають: власник ОСОБА_1 , сини ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 23.02.2020. Колишня дружина ОСОБА_2 разом із дочкою ОСОБА_5 не проживають з 04.12.2019, дочка ОСОБА_6 не проживає з січня 2020 року.
       З характеристики на жителя АДРЕСА_1 ОСОБА_1 вбачається, що відповідач характеризується за місцем проживання позитивно. 
       З характеристики НВК Старопочаївська загальноосвітня школа 1-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кременецької районної ради Тернопільської області № 35 від 18 червня 2020 року слідує, що ОСОБА_7 та ОСОБА_8 навчаються в даному закладі. Обоє батьків завжди цікавилися шкільним життям та успішністю дітей. З часу запровадження карантину питаннями навчання старшого сина займався батько і воно велося дистанційно через скайп. Водночас мама дітей постійно цікавилася у вчителя успішністю дитини і хвилювалася, розпитуючи про кожен нюанс навчання, оскільки поспілкуватися з дітьми можливості за її словами вона не мала. Інформацією стосовно Власія від часу початку карантину (з 12 березня 2020) заклад не володіє. Неблагоприємна психологічна атмосфера в сім`ї негативно впливає на дітей, адже вони були свідками не лише проявів вербальної агресії в конфліктах батьків, а й фізичної. Діти виявляли прихильність до обох батьків.
       З довідки-характеристики НВК «Старопочаївська загальноосвітня школа 1-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кременецької районної ради Тернопільської області № 36 від 18 червня 2020 року слідує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учень третього класу, зарахований на навчання в перший клас 01.09.17, відрахований за заявою матері для продовження навчання в третьому класі Тернопільської ЗОШ 1-ІІІ ступенів №27 імені Віктора Гурняка з 15 січня 2020 року. Зарахований за заявою батька для продовження навчання в третьому класі з 03.03.20. До сімейних конфліктів хлопчику був властивий вияв позитивних емоцій. Під час складних сімейних обставин він став більш скутим та пригніченим, що особливо помітно під час індивідуальних бесід.
       З довідки-характеристики НВК «Старопочаївська загальноосвітня школа 1-ІІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад Кременецької районної ради Тернопільської області № 37 від 18 червня 2020 року слідує, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вихованець дошкільної групи, зарахований в дошкільну групу 04.11.19, відрахований за заявою матері з 15 січня 2020 року. Зарахований за заявою батька 03.03.20. Потребує занять із логопедом, консультативної підтримки психолога та співучасті батьків для прискорення його розвитку.
       Висновком комісії з питань захисту прав дитини Кременецької РДА від 15.06.2020 №01-854/02-16 встановлено ОСОБА_2 , яка проживає окремо від своїх малолітніх дітей ОСОБА_7 та Власія способи участі у вихованні та спілкуванні з ними, надано матері можливість бачитися з синами не менше двох разів на тиждень на території дитячого майданчика «Рошен», який знаходиться у парку ім. Т.Г. Шевченка м. Почаїв Кременецького району Тернопільської області: у неділю з 14 год до 18 год; у вівторок з 11 год до 13 год. У разі негоди дозволено побачення матері з дітьми у помешканні в якому вона проживає за згодою дітей та без присутності батька. Залишено право додаткових днів побачень матері із дітьми, не обумовлених висновком, за спеціальною згодою двох батьків.
       Висновком комунальної установи інклюзивно-ресурсного центру Кременецької міської ради «Про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 26 квітня 2021 №ІРЦ-85291/2021/220438 встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є учнем першого класу Старопочаївської ЗОШ 1-ІІІ ступенів. Дитина проживає з матір`ю. Батько з сім`єю не проживає. Умови для зростання й розвитку сприятливі, вихованню дитини мати приділяє достатньо уваги, в сім`ї створені належні умови для проживання та виховання дитини. Сім`я неповна. Спостерігається порушення розвитку.
       Вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року ОСОБА_1 визнано винуватим за частиною 2 статті 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я ОСОБА_2 та призначено покарання у вигляді 240 годин громадських робіт. Стягнено в користь ОСОБА_2 3310 грн. 96 коп відшкодування майнової шкоди-витрат на лікування та 50000 гривень моральної шкоди. 
       Відповідно до висновку служби у справах дітей Кременецької РДА, затвердженого розпорядженням голови РДА 06.11.2020 №316/02-07/1, визначено місце проживання малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із матір`ю ОСОБА_2 .
       Із показів в суді першої інстанції дитячого психолога ОСОБА_15 , встановлено, що коли діти ОСОБА_7 та ОСОБА_8 жили з мамою, то вони гарно вчились, були доглянуті. А з батьком недоглянуті . Даміан налаштований проти позивачки. ОСОБА_1 її особисто перестрівав та з`ясовував, чому класний керівник дозволяє дітям спілкуватися з мамою.Син ОСОБА_8 при батькові замикається. 
       Свідок ОСОБА_16 показала суду, що вона є вчителем школи у якій навчається малолітній ОСОБА_7 . Дитина хоче жити з батьком, бо той все йому дозволяє, ні в чому не обмежує. Дозволяє дитині їздити за рулем. Відповідач обмежив спілкування ОСОБА_7 з однолітками, привозить його до школи перед уроками на скутері без шапки і зразу після уроків забирає. Додому ніхто з дітей зайти не може. ОСОБА_7 до школи приходить в брудному одязі. Коли сім`я жила разом то всіх дітей до школи водила тільки позивачка. ОСОБА_7 зараз замкнений. В коридорі суду ОСОБА_7 постійно був в телефоні. Вона була свідком того, як відповідач у присутності учнів школи і вчителів бив позивачку. ОСОБА_8 прийшов до школи брудний і в присутності однокласників відповідач обрізав йому нігті. Дитина почувалася ніяково.
       З показів свідка ОСОБА_17 , яка є старшою повнолітньою дочкою сторін вбачається, що на її думку, діти - молодші братики ОСОБА_8 та ОСОБА_7 повинні жити з мамою, оскільки батько недостатньо виховує дітей, виявляє агресію, брат ОСОБА_7 їй казав, що хоче жити з мамою, однак тато його не відпускає. Тато висловлювався нецензурно при дітях та бив маму.
       Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько, мають рівні права та обов`язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 150 СК України). 
       Батьки мають рівні права на виховання дитини та спілкування з нею, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні та має право на спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватись з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини.
       Згідно ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
       Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
       Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
       Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків.
       Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       Згідно зі ст. 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
       Відповідно до ч. ч.1, 3 ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
       Відповідно до частин другої, четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
       У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
       Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
       Відповідно до ст. 161 СК України у випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
       У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (§ 76).
       У § 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
       Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.
       Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
       При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.
       Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.
       Нормами статті 19 СК України встановлено, що при розгляді спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, визначення місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе, не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
       Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
       Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 лютого 2019 року у справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».
       У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження № 14-327цс18) зроблено висновок, що «Декларація прав дитини не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Разом з тим положення Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, про те, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (стаття 3), узгоджуються з нормами Конституції України та Законів України, тому саме її норми зобов`язані враховувати усі суди України, розглядаючи справи, які стосуються прав дітей».
       Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_2 зазначила, що проживання дітей разом з нею буде відповідати їх інтересам, оскільки всупереч їх волі відповідач забрав малолітніх дітей - синів сторін на постійне проживання з ним, створює їй перешкоди у спілкуванні та вихованні із дітьми, утримуючи їх вдома не приводить на зустріч з нею. 
       Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
       У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
       При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо.
       Положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди.        
       Задовольняючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання дітей сторін - малолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір`ю, та відмовляючи у зустрічному позові про визначення місця проживання дітей з батьком суд першої інстанції обґруновано виходив із тих обставин, що встановлення місця проживання дітей із матір`ю буде якнайбільше відповідати інтересам дітей, виходячи із об`єктивних обставин спору. При цьому судом враховано ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дітей до кожного з них, вік дітей та стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема, сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан дітей, а також дотримано балансу між інтересами дітей щодо спільного проживання та виховання в одній родині без розлучення братів та сестер, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах. Судом також підставно враховано висновок органу опіки і піклування щодо розв`язання спору - залишення дітей з матір`ю, на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дітей, батьків, оскільки даний висновок є достатньо обґрунтованим, відповідає інтересам дітей.
       Задовольняючи позовні вимоги про стягнення аліментів суд виходив з того, що між сторонам відсутня домовленість про утримання дітей та сплату аліментів.
       Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
       Згідно із ч.1 ст.181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитини визначаються за домовленістю між ними. Згідно з ч.3 цієї ж статті за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
       Відповідно до 182 СК України визначено обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
       Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини іплатникааліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
       Аліменти це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. 
       З врахуванням вищезазначених обставин, те, що утримувати дітей зобов`язані обоє із батьків, як в період спільного проживання, так і після розірвання шлюбу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 (однієї другої) частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 січня 2020 року і до досягнення дітьми повноліття.
       Висновки суду у даній справі відповідають вимогам закону та обставинам справи, а тому колегія суддів погоджується із ними.
       При залишенні малолітніх дітей сторін із матір`ю, судом правильно встановлено та оцінено всі докази у справі - обставини у справі: враховано ставлення сторін до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дітей до батьків, вік дітей, які є малолітніми, стан їх здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, зокрема: особисті якості батьків - агресивність ОСОБА_1 по відношенню до матері дітей, який бив матір в їх присутності, що відображається на психіці дітей, спричинили ознаки підвищеної тривожності та відчуття незахищеності, почуття покинутості, неприйняття, безпорадності; те, що між батьками існує тривалий міжособистий конфлікт; відносини, які існують між кожним з батьків і дітьми; можливість створення дітям умов для виховання і розвитку. З урахуванням висновку органу опіки і піклування суд дійшов правильного висновку, що подальше проживання дітей з матір`ю забезпечить найкращі інтереси, сприятиме задоволенню їх індивідуальних потреб відповідно до їх віку, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної культурної належності. Проживаючи разом з матір`ю, діти матимуть позитивне оточуюче середовище.
       Колегія суддів не може погодитися із вимогами апеляційної скарги щодо необхідності залишення малолітніх синів сторін - ОСОБА_7 та Власія із батьком, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що при такому встановленні місця проживання малолітніх дітей будуть в достатній мірі забезпечені інтереси самих дітей, які мають право виховуватися в одній родині та не бути розлученими із своїми сестрами, що залишаються проживати з матір`ю. 
       Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції, вирішуючи питання про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - синів сторін, формально заслухав пояснення ОСОБА_3 , та не взяв до уваги бажання дитини проживати разом із батьком, який виражає більшу прихильність саме до нього, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються матеріалами справи - доказами правильно дослідженими судом першої інстанції. Так, суд правильно оцінив такі пояснення дитини із врахуванням того, що в силу свого десятилітнього віку дитина не може самостійно об`єктивно оцінити ситуацію, яка склалася в сім`ї. Висловлене бажання дитини - ОСОБА_3 проживати разом з батьком є не переконливим та не може в повній мірі відповідати його інтересам, оскільки така думка сформована під впливом домінування батька, що ствердили дитячий психолог ОСОБА_15 та шкільний учитель ОСОБА_18 , сестра ОСОБА_6 та зневажливим ставленням батька до матері, яка була піддана домашньому насильству із сторони батька, що підтверджується обвинувальним вироком Кременецького районного суду Тернопільської області від 18 червня 2021 року.
Посилання ОСОБА_1 на те, що у нього хороші умови для проживання у будинку по АДРЕСА_1 , навчання та виховання неповнолітніх дітей, а у матері дітей - ОСОБА_2 на протязі тривалого часу немає постійного місця проживання, та неналежні умови для проживання дітей, колегія суддів відхиляє. Такі доводи спростовуються доказами у справі, правильно дослідженими судом, висновком служби в справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін від 06.11.2020 року, з якого вбачається, що службою в справах дітей проведено обстеження житлово-побутових умов проживання дітей разом із матір`ю - ОСОБА_2 у будинковолодінні по АДРЕСА_2 та встановлено, що умови проживання хороші. Будинок складається із 4 кімнат, вітальні, кухні. Для дітей може бути відведена окрема кімната. Власник будинку ОСОБА_19 , який є батьком ОСОБА_2 не заперечує проти того, щоб усі онуки проживали у його будинковолодінні. Про вказані обставини належності умов проживання дітей у помешканні, в якому повинні проживати малолітні діти сторін разом із матір`ю - по АДРЕСА_2 підтвердила у суді також і керівник служби у справах дітей Кременецької районної державної адміністрації ОСОБА_20 , яка особисто обстежувала житлово-побутові умови проживання дітей з матір`ю по АДРЕСА_2 .
Твердження в апеляційній скарзі про те, що на даний час син ОСОБА_7 проживає в будинку по АДРЕСА_1 , та з першого класу ходить до однієї школи, де має друзів, а тому встановлення судом його місця проживання разом із матір`ю змінить його звичне оточення, що негативно вплине на дитину, є надуманими. Як встановлено судом, сторони проживають фактично в максимально наближених населених пунктах і визначення місця проживання синів сторін з матір`ю не потягне за собою необхідності змінити навчальний заклад для дітей, оскільки вони будуть продовжувати навчатися в тій же школі та мати те ж оточення однолітків, тобто, звична обстановка для дітей не зміниться. Окрім того, проживання дітей з матір`ю посприяє зміні їх середовища проживання на більш позитивне, що вбачається із висновку служби в справах дітей Кременецької районної державної адміністрації про визначення місця проживання малолітніх дітей сторін від 06.11.2020 року, затвердженого розпорядженням голови Кременецької РДА.
       Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
       Інші доводи апеляційної скарги також не дають підстав для висновку про те, що при розгляді справи судом першої інстанції допущено порушення норм матеріального або неправильне застосування норм процесуального права.
       Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. 
       Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України судові витрати за розгляд справи в апеляційному суді покласти на ОСОБА_1 в межах понесених ним сум.
       Керуючись ст.ст.374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,- 
постановив:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кременецького районного суду Тернопільської області від 8 грудня 2021 року залишити без змін.
       Судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за розгляд справи в апеляційному суді покласти на відповідача ОСОБА_1 . 
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
       Повний текст постанови складений 18 березня 2022 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Парандюк Т.С.

                                                                                Храпак Н.М.