Справа № 352/2324/17 
Провадження № 22-ц/4808/327/22 
Головуючий у 1 інстанції Гриньків Д.В. 
Суддя-доповідач Максюта 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого (суддя-доповідач) Максюти І.О.,
суддів:   Василишин Л.В., Девляшевського В.А.,
секретаря   Пацаган В.В.
з участю апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Тиніва І.Д., відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Ємельянової Н.В., представника органа опіки та піклування Єзупільської селищної ради Цюцьмань Г.О. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, служба у справах дітей Тисменицької міської ради та Єзупільська селищна рада про зміну місця проживання дитини та відібрання дитини, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області, постановлену суддею Гриньків Д.В. 17 грудня 2021 року у м. Івано-Франківськ Івано-Франківської області,
                                                  в с т а н о в и в :
В провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебуває цивільна справа №352/2324/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Тисменицької районної державної адміністрації Івано-Франківської області, служба у справах дітей Тисменицької міської ради та Єзупільська селищна рада про зміну місця проживання дитини та відібрання дитини.
08 грудня 2021 відповідачем заявлено клопотання про проведення судової психіатричної експертизи у даній справі з метою встановлення психічного стану здоров`я позивача .
Ухвалою Тисменицького районного суду від 17.01.2021 року клопотання ОСОБА_2   про призначення судової психіатричної експертизи задоволено частково. Призначено у даній цивільній справі амбулаторну судову психіатричну експертизу, проведення якої доручено експертам КНП ЛОР «Львівська обласна клінічна психіатрична лікарня» (79021, м. Львів, вул. Кульпарківська, 95).
На вирішення експерту (експертам) поставлені наступні питання:
1. Чи страждає ОСОБА_1 на даний час будь-якими психічними розладами, які позбавляють її можливості усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними, зокрема брати участь у вихованні дитини?
2. Чи перебуває ОСОБА_1 у стані ремісії після перенесеного тимчасового тяжкого психічного розладу у вигляді важких психічних та поведінкових розладів пов`язаних із післяпологовим періодом, депресивно-параноїдного синдрому, з приводу якого перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.04.2017 до 02.06.2017 та чи є ризик рецидиву, тобто повторного виникнення даної хвороби у ОСОБА_1 .?
3. Чи є небезпечним для оточення, життя та здоров`я підекспертної або інших осіб, психічний стан ОСОБА_1 .?
Попереджено експерта (експертів) про кримінальну відповідальність за ст. ст.384,385КК України за завідомо неправдивий висновок або відмову без поважних причин від виконання покладених на нього (них) обов`язків.
Витребувано в Комунального некомерційного підприємства "Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради" медичну карту за №1260/17 ОСОБА_1 , яка перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.04.2017 до 02.06.2017.
Витребувано в КНП "Тисменицька міська лікарня Тисменицької міської ради" медичну амбулаторну карту ОСОБА_1 №3415 (а.с.224-226, том.4).
Не погодившись з ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення норм процесуального права.
Апелянт зазначає, що суд не врахував, що по справі вже було проведено судово-психіатричну експертизу. Її висновки не викликали ні у кого з учасників будь-яких сумнівів. Експерти не викликались для допиту в суді, жодних відомостей про сумнівність наданих експертами висновків немає і такі не вимагають додаткового роз`яснення. Призначення судом однієї і тієї експертизи в одній і тій же справі з приводу тотожних питань є неприпустимим, створює передумови до неправильного затягування судового процесу на користь відповідача по справі. 
Вказує, що експерти надали суду вичерпні відповіді. Що стосується питання №2 « Чи перебуває ОСОБА_1 у стані ремісії після перенесеного тимчасового тяжкого психічного розладу у вигляді важких психічних та поведінкових розладів пов`язаних із післяпологовим періодом, депресивно-параноїдного синдрому, з приводу якого перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.04.2017 до 02.06.2017 та чи є ризик рецидиву, тобто повторного виникнення даної хвороби у ОСОБА_1 .?», то таке питання позбавлене логічного та медичного змісту. Експертами встановлено відсутність у неї на час огляду психічних захворювань,  відповідно, не може  йти мови про стан ремісії. Питання щодо ризику рецидиву захворювання взагалі має на меті визначити перебіг можливих подій на майбутнє, що не відноситься до актуальних питань судово-психіатричної експертизи. Клопотання про призначення судової психіатричної експертизи є безпідставним та необґрунтованим.
Також суд не визначився і з видом експертизи за процесуальною ознакою (первинна, додаткова, повторна), враховуючи те, що у справі вже проводилася судова психіатрична експертиза з тотожними питаннями і висновок експертів міститься у матеріалах.
Крім того, подане клопотання суд повинен був залишити без розгляду, оскільки подане з порушенням строків встановлених ст.83 ЦПК України.
Просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою клопотання ОСОБА_2 про призначення судової психіатричної  допомоги залишити без задоволення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду по суті (а.с.2-3, том.5).
ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу. 
Вказує, що із виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1324/17 від 15.07.2021 року вбачається неодноразове звернення позивачки до лікарів психіатрів.  З медичних документів чітко вбачається, що позивачка змушена звертатися до лікарів у зв`язку із психічним здоров`ям після стаціонарного лікування.
У висновку судової психіатричної експертизи, проведеної 20.03.2019 року, містяться відомості про записи в амбулаторній карті, де зазначено, що стан ремісії у хворої настав 29.01.2018 року.  Крім того, після настання стану ремісії, позивачка ще двічі (02.08.2018 року та 31.01.2019 року) зверталась за допомогою лікарів психіатрів.
Враховуючи те, що  на дослідження експерту поставлені питання, що стосуються стану ремісії та прояву загострення діагностовано позивачці хвороби, які не були предметом дослідження попередньої судової психіатричної експертизи, а тому відсутні підстави для застосування ст.44 ЦПК України.
Крім того, з часу надання висновку судової-психіатричної експертизи пройшов тривалий період та зазначений висновок вказує на стан здоров`я позивачки на час її обстеження, а за описаним діагнозом позивачки настав стан ремісії, тому суд дійшов вірного висновку про доцільність призначення психіатричної експертизи на визначення психічного стану здоров`я матері дитини.
Просить ухвалу суду залишити без змін (а.с.14-18, том.5).
Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення апелянта ОСОБА_1 та її представника адвоката Тиніва І.Д., відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Ємельянової Н.В., представника органа опіки та піклування Єзупільської селищної ради Цюцьмань Г.О., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає її необґрунтованою, виходячи з таких підстав.
Задовольняючи клопотання про призначення судової психіатричної експертизи, суд виходив з положень  ст. ст.103, 104, 107-109 ЦПК України, встановивши, що питання можливої ремісії та його рецидиву не ставились на вирішення експерта при проведенні експертизи 20 березня 2020 року, тому для повного, всебічного та об`єктивного розгляду даної цивільної справи для з`ясування стану здоров`я позивача, перебування її у стані ремісії і можливості рецидиву захворювання, дійшов висновку про необхідність призначення позивачу амбулаторної психіатричної експертизи.
З таким висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, виходячи з таких підстав.
Встановлено, що ухвалою Тисменицького районного суду від 25.01.2019 року призначено у даній справі амбулаторну судову психіатричну експертизу для встановлення психічного стану позивача ОСОБА_1 , на вирішення якої поставлено наступні питання:
1) Чи страждала ОСОБА_1 психічним захворюванням, якщо так, то яким і як давно? 
2) Чи страждає ОСОБА_1 на час проведення експертизи будь-якими психічними розладами, що позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними (зокрема, брати участь у вихованні дитини)?
3) Чи становить психічний стан ОСОБА_1 загрозу для життя чи здоров`я підекспертної або інших осіб? (а.с.84-86, том.2).
В матеріалах справи наявний висновок судово-психіатричного експерта №06/К від 20.03.2019р., відповідно до якого ОСОБА_1 перенесла тимчасовий тяжкий психічний розлад у вигляді важких психічних та поведінкових розладів, пов`язаних з післяпологовим періодом, депресивно-параноїдальний синдром, з приводу якого перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.04.2017 року до 02.06.2017 року (медична картка стаціонарного хворого №1260/17). На час виписки із стаціонару повністю вийшла з хворобливого стану. На час проведення експертизи ОСОБА_1 психічною хворобою не страждає, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, може брати участь у вихованні дитини. Психічний стан ОСОБА_1 не становить загрози для життя чи здоров`я підексперної та інших осіб (а.с.103-106,том.2).
В матеріалах справи наявна довідка ПАТ «Державний ощадний банк» №16-56/57 від 27.03.2021 року про те, що ОСОБА_1 працює в системі Ощадного банку з 22 вересня 2008 року, а з 24 лютого 2018 року у ТВБВ № 10008/0165 м.Івано-Франківськ філії-обласного управління АТ «Ощадбанк» на посаді контролера-касира служби касових операцій (а.с.22,том.4).
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами зокрема - висновками експертів.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про судову експертизу», судова експертиза - це дослідження на основі спеціальних знань у галузі науки, техніки, мистецтва, ремесла тощо об`єктів, явищ і процесів з метою надання висновку з питань, що є або будуть предметом судового розгляду.
Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» № 5 від 12.06.2009 року для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів.
Призначення експертизи судом є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи обома сторонами. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: характер і ступінь ушкодження здоров`я; психічний стан особи; вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати (частина перша статті 105 ЦПК України).
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, викладеної у справі «Дульський проти України» (заява № 61679/00), експертиза, призначена судом, є одним із засобів встановлення або оцінки фактичних обставин справи і тому складає невід`ємну частину судової процедури та призначається у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.
Стаття 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» регламентує презумпцію психічного здоров`я, а саме: кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.
Предметом цього спору є фактично визначення місця проживання дитини і ці правовідносини регулюються зокрема положеннями статті 161 Сімейного кодексу України, відповідно до абзацу другого частини 1 та частини 2 якої під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Отже, у частині 2 зазначеної статті передбачений вичерпний перелік підстав, коли дитина не може бети передана одному з батьків (або обом батькам). Обставини щодо цих підстав підлягають доказуванню у справах з предметом спору про визначення місця проживання дитини.
Стан психічного здоров`я батьків не може бути підставою для відмови у передачі дитини і перешкодою щодо участі у вихованні дитини, оскільки така підстава не передбачена положеннями частини 2 статті 161 СК України.
При визначенні місця проживання дитини може бути врахований стан здоров`я батьків як інша обставина, що має істотне значення, згідно частини 1 статті 161 СК України, але це не може бути підставою для призначення судової психіатричної експертизи особі з огляду на положення статті 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» та презумпцію психічного здоров`я.
Встановлено, що по справі вже було проведено судову психіатричну експертизу. висновки якої не викликали ні у кого з учасників будь-яких сумнівів. 
При цьому суд зауважує, що призначення судом однієї і тієї експертизи в одній і тій же справі з приводу тотожних питань є неприпустимим, створює передумови до невиправданого затягування судового процесу. У разі виявлення недоліків у висновку експерта за відповідних підстав суд повинен  призначити додаткову або повторну експертизу.
Для встановлення інших обставин, що мають істотне значення при вирішенні цього спору, зокрема щодо стану здоров`я батьків, який може вплинути на можливість проживання дитини з одним із батьків, слід використовувати інші засоби доказування, наприклад допит свідків. 
Таким чином, ухвала суду про призначення судово-психіатричної експертизи не може залишатися в силі і підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні клопотання про призначення експертизи.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 379, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                       п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 17 грудня 2021 року скасувати.
У задоволенні клопотання ОСОБА_2 про призначення судової психіатричної експертизи відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                  І.О. Максюта
Судді:                                                            Л.В. Василишин
                                                                       В.А. Девляшевський

Повний текст постанови складено 21 лютого 2022 року.