Постанова
Іменем України        
                    
22 грудня 2021 року                                                                      
м. Київ
                                                                                
справа № 750/9885/20
провадження № 61-7749св21 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Петрова Є. В.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідач - Акціонерне товариство «Райффайзен Банк»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка Володимира Володимировича на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова                                від 24 лютого 2021 року у складі судді Коверзнева В. О. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Висоцької Н. В., Мамонової О. Є., Шитченко Н. В.
 
у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Райффайзен Банк» про визнання іпотечних зобов`язань припиненими та зняття заборони з нерухомого майна,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з вищевказаним позовом, в якому просили:
- визнати припиненими іпотеку та зобов`язання за договором іпотеки нерухомого майна реєстровий № 1910, який було укладено 07 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк» (далі - АТ «Райффайзен Банк»), та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Пантелієнко О. С. і зареєстрований в реєстрі за № 1910;
- припинити та скасувати запис про реєстрацію іпотеки, реєстраційний номер обтяження № 7173806; тип обтяження: іпотека; зареєстровано 13 травня 2008 року, реєстратор: приватний нотаріус Пантелеєнко О. С.; підстава обтяження: договір іпотеки № 1910 від 07 травня 2008 року. Приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Пантелієнко О. С.; об`єкт обтяження: квартира, трикімнатна квартира загальною площею 59,6 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 6838228; Іпотекодержатель: ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»; Іпотекодавець: ОСОБА_2 ; Іпотекодавець: ОСОБА_1 ; боржник за основним зобов`язанням: ОСОБА_3 ;
- припинити та скасувати запис про реєстрацію обтяження - тип обтяження: заборона на нерухоме майно; реєстраційний номер обтяження: № 7147632; зареєстровано:                      07 травня 2008 року, 16:52:05 за № 7147632 реєстратором: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Пантелієнко О. С.; підстава обтяження: договір іпотеки, 1910, 07 травня 2008 року, приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Пантелієнко О. С.; об`єкт обтяження: квартира, трикімнатна, загальною площею 59,6 кв. м, адреса: АДРЕСА_1 , номер РПВН: 6838228; власник: ОСОБА_2 ; власник: ОСОБА_1 ; додаткові дані: зареєстровано в реєстрі заборон за р. № 1911/51.
Зазначений позов мотивований тим, що 05 травня 2008 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 014/13-9999/69374, згідно з умовами якого позичальнику було надано кредит у розмірі 60 000 доларів США під 15 % річних строком до 04 травня 2015 року.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 квітня                     2015 року з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за вказаним вище кредитним договором в розмірі 17 696,36 доларів США, що еквівалентно 279 739,41 грн, та 2 797,39 грн у відшкодування понесених судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Заочне рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 квітня 2015 року змінено, стягнуто на користь ПАТ «Райффайзен Банк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 005,25 доларів США, з яких заборгованість за кредитом в розмірі 13 799,75 доларів США, 1 205,50 доларів США заборгованість за відсотками та 19 056,23 грн пені.
На підставі вказаного судового рішення, Центральним відділом ДВС міста Чернігів Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області відкрито виконавче провадження.
У рахунок забезпечення кредитного зобов`язання 07 травня 2008 року між банком,                ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Крім того, 07 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 у рахунок забезпечення кредитного зобов`язання було укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказаним судовим рішенням встановлено, що банк у повному обсязі задовольнив свої вимоги як кредитора шляхом звернення у 2015 році до Деснянського районного суду міста Чернігова з позовом до позичальника ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, що свідчить про припинення іпотечного зобов`язання у позивачів перед банком.
Таким чином, іпотечне зобов`язання порушує законні права позивачів на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Деснянський районний суд міста Чернігова рішенням від 24 лютого 2021 року відмовив у задоволенні позову.
Рішення місцевий суд мотивував тим, що пропуск іпотекодержателем загальної позовної давності для звернення до суду з позовом, а також відмова суду у зверненні стягнення на предмет іпотеки не тягнуть за собою припинення зобов`язань, що виникли за договором іпотеки. Також місцевий суд зазначив про те, що позивачі не вказують на наявність інших обставин, передбачених статтею 17 Закону України «Про іпотеку» або іншими нормами цього Закону, що дають підстави для припинення іпотеки.
Чернігівський апеляційний суд постановою від 14 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишив без задоволення, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2021 року залишив без змін.
Постанову апеляційний суд мотивував тим, що врахувавши норми чинного законодавства, правові позиції Великої Палати Верховного Суду, встановлені обставини справи та надані на їх підтвердження докази, районним судом правильно відмовлено у визнанні іпотечних зобов`язань припиненими та зняття заборони з нерухомого майна.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Від представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка В. В. у травні 2021 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга на рішення  Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду                       від 14 квітня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що за наявності судового рішення, яким із позичальника вже стягнуто борг за основним зобов`язанням, тобто банком фактично реалізовано своє право на судовий захист від неправомірних дій позичальника (прострочення сплати кредиту), а також при наявності судового рішення, яким банку відмовлено у зверненні стягнення на предмет іпотеки у зв`язку із пропуском позовної давності, тобто за існування обставин, за якими банком фактично втрачено право вимоги до іпотекодавців щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, зберігається формальне існування іпотечних зобов`язань, якими порушуються права позивачів на вільне володіння та розпорядження своїм майном, тобто порушується їх конституційне право власності.
Аналізуючи надані докази, враховуючи встановлені судом обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд першої інстанції повинен був дійти висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони є похідними від боргових зобов`язань ОСОБА_3 .
Подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду, про що зазначила у постановах від 04 квітня 2018 року у справі № 817/1048/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 та від 26 лютого 2010 року у справі № 304/284/18.
Відповідачем у справі не було надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що основне зобов`язання не є припиненим внаслідок ухвалення Деснянським районним судом міста Чернігова рішення від 29 квітня 2015 року у справі                                        № 750/2967/15-ц.
Також судами не надано оцінки тій обставині, що судовим рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 лютого 2020 року, яке набрало законної сили, встановлено, що банк у повному обсязі задовольнив свої вимоги як кредитора шляхом звернення у 2015 році з позовом про стягнення кредитної заборгованості, а звернувшись лише у 2020 році з позовом до іпотекодавців - пропустило позовну давність, що свідчить про припинення іпотечних зобов`язань.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими у постанові                       від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), право застави, зокрема іпотека, припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою.
Суди попередніх інстанцій не надали жодної правової оцінки та не висвітлили тієї обставини, що позивачем надано та підтверджено належними і допустимими доказами підстави, що іпотечні зобов`язання є припиненими.
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
Від АПТ «Райффайзен Банк» у червні 2021 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому заявник просив відмовити у її задоволенні, посилаючись на те, що за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.
Законом України «Про іпотеку» не передбачено такої підстави для припинення іпотеки, як сплив позовної давності до основної чи додаткової вимог кредитора за основним зобов`язанням.
Суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог за безпідставністю. Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій.
  
Рух справи в суді касаційної інстанції
Верховний Суд ухвалою від 20 травня 2021 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Деснянського районного суду міста Чернігова.
Справа № 750/9885/20 надійшла до Верховного Суду 02 червня 2021 року.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є АТ «Райффайзен Банк», та ОСОБА_3 05 травня 2008 року було укладено кредитний договір                                              № 014/13-9999/69374, відповідно до пункту 1.1 якого позичальнику було надано кредит у розмірі 60 000 доларів США під 15 % річних на строк до 04 травня 2015 року.
У рахунок забезпечення вказаного вище кредитного договору, 07 травня 2008 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка на праві приватної власності належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Між банком та ОСОБА_4 07 травня 2008 року у рахунок забезпечення кредитного зобов`язання було укладено договір іпотеки, предметом якого є двокімнатна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_4 на праві приватної власності.
Заочним рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 29 квітня                       2015 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь АТ «Райффайзен Банк» заборгованість за вказаним вище кредитним договором в розмірі 17 696,36 доларів США, що еквівалентно 279 739,41 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішенням Апеляційного суду Чернігівської області від 19 липня 2016 року заочне рішення суду першої інстанції від 29 квітня 2015 року змінено, стягнуто на користь АТ «Райффайзен Банк» з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором в розмірі 15 005,25 доларів США, з них заборгованість за кредитом в розмірі 13 799,75 доларів США, 1 205,50 доларів США заборгованість за відсотками та 19 056,23 грн пені.
Рішенням Деснянського районного суду міста Чернігова від 12 лютого 2020 року відмовлено у задоволенні позовних вимог АТ «Райффайзен Банк» до ОСОБА_1 ,                        ОСОБА_2 , ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (частина перша статті 526 ЦК України).
Згідно з пунктом 4 частини першої, частиною другою статті 593 ЦК України право застави припиняється у разі набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом. У разі припинення права застави на нерухоме майно до державного реєстру вносяться відповідні дані.
Відповідно до статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі, зокрема набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання основного зобов`язання боржником - фізичною особою є недійсними, якщо інше не визначено договором іпотеки чи договором про надання кредиту, чи договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина п`ята статті 36 Закону України «Про іпотеку»).
У постанові Верховного Суду України від 21 вересня 2016 року у справі № 6-1685цс16 зроблено висновок, що Закон України «Про іпотеку» є спеціальним законом щодо врегулювання правовідносин з приводу іпотечного майна, а положення статті 17 Закону України «Про іпотеку» містить виключний перелік підстав припинення іпотеки, аналогічний із закріпленим у статті 593 ЦК України. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованих висновків про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки пропуск іпотекодержателем загальної позовної давності для звернення до суду з позовом, а також відмова суду у зверненні стягнення на предмет іпотеки не тягнуть за собою припинення зобов`язань, що виникли за договором іпотеки.
Доводи касаційної скарги про незастосування судами попередніх інстанцій правових висновків, висловлених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня                 2018 року у справі № 817/1048/16, від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16,                  від 16 січня 2019 року у справі № 755/9555/18 та від 26 лютого 2010 року у справі № 304/284/18, не заслуговують на увагу з огляду на те, що у цій справі відсутня подібність змісту, матеріально-правового регулювання спірних правовідносин та суб`єктного складу зі справами, які наведені заявником як приклад неоднакового застосування норм матеріального права, а наведені в касаційній скарзі як приклади не свідчать, що суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права.
Інші доводи касаційної скарги є аналогічними доводам апеляційної скарги заявника, яким суд надав належну оцінку, висновки суду апеляційної інстанції є достатньо аргументованими, Верховний Суд доходить висновку про відсутність підстав повторно відповідати на ті самі аргументи заявника.
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки, які обґрунтовано викладені у мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, та зводяться до переоцінки доказів, незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження судів.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі                                              № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено як статтями 58, 59, 212 ЦПК України у попередній редакції 2004 року, так і статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України у редакції від 03 жовтня 2017 року. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів не встановлено, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах «Пономарьов проти України», «Рябих проти Російської Федерації», «Нєлюбін проти Російської Федерації») повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.
Таким чином, наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кравченка Володимира Володимировича залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 24 лютого 2021 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 14 квітня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 І. В. Литвиненко
 
                                                                                                            А. І. Грушицький
 
                                                                                                           Є. В. Петров