ПОСТАНОВА 
Іменем України

20 січня 2022 року                                                                 м. Кропивницький

справа № 387/148/21
провадження № 22-ц/4809/192/22 

       Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
       Мурашка С.І. (головуючий, суддя-доповідач), Голованя А. М., Карпенка О. Л., 
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», 
відповідач – ОСОБА_1 , 
розглянув в порядку спрощеного (письмового) позовного провадження, без повідомлення учасників справи, цивільну справу  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року у складі судді Майстера І. П. і

В С Т А Н О В И В :

В лютому 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» (далі – АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 та просило стягнути на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.04.2010 у розмірі 28 288 грн 03 коп станом на 29.12.2020 та судові витрати у розмірір 2 270 грн.
Позовна заява мотивована тим, що  ОСОБА_1 звернулась до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву № б/н від 12.04.2010 та підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», складає між нею та банком Договір про надання банківських послуг (далі – Договір).
Заявою відповідача підтверджується той факт, що вона була повністю проінформована про умови кредитування в АТ КБ «ПриватБанк», які були надані їй на ознайомлення в письмовій формі.
12.04.2010 відповідачем також була підписана Довідка про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», в якій відповідач власним підписом підтвердила, що ознайомлена з фінансовими умовами надання кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів.
Банком на підставі Договору відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом, який в подальшому збільшився до 11 000 грн, а ОСОБА_1 було надано у користування кредитну картку.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.
Відповідач зобов`язалась повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором, але в процесі користування кредитним рахунком ОСОБА_1 не надавала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним жоговором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості, відповідач, станом на 29.12.2020 має заборгованість в розмірі 28 288,03 грн, яка складається з:
-22 181,28 грн – заборгованість за тілом кредиту;
в т. ч.: 0,00 грн – заборгованість за поточним тілом кредиту;
22 181,28 заборгованість за простроченим тілом кредиту;
0,00 – заборгованість за нарахованими відсотками;
6 106,75 – заборгованість за простроченими відсотками;
0,00 грн – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625;
0,00 грн – нарахована пеня;
0,00 грн - нараховано комісії. 
Відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх обов`язків і не погашає заборгованість за Договором, що є порушенням законних прав та інтересів АТ КБ «ПриватБанк».
Рішенням Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 рокупозов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» в рахунок оплати боргу по кредитному договору № б/н від 12.04.2010 кошти в сумі 22 181 грн 28 коп.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Компенсовано АТ КБ «ПриватБанк» за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 779 грн 96 коп, який було сплачено позивачем згідно квитанції № ІНВ91В3НКН від 01 лютого 2021 року.
Рішення суду мотивоване тим, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи та не містять його підпису, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 12.04.2010 шляхом підписання заяви-анкети. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за простроченими відсотками та вважав, що відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиту, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому вважав, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07.10.2021 по справі № 387/148/21 (провадження № 2/387/157/21) в частині стягнення з неї 22 181 грн 28 коп в рахунок оплати боргу по кредитному договору № б/н (SAMDN50OTC003015111 від 12.04.2010) за підрахунком позивача.
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не погоджується з конкретною сумою стягнення тіла кредиту, що взята з розрахунку, що додав до позову АТ КБ «ПриватБанк», адже суд першої інстанції належним чином не врахував факти, що містяться в матеріалах справи.
Відповідач зазначає, що згідно виписки по її картковому рахунку 12.04.2016 її картка поповнена на 10 977,06 грн і починаючи з 12.05.2016 по 12.04.2020 щомісячно 12 числа позивач списував з відповідача 568,90 грн.
Позивач вважав зарахування вказаної суми 12.04.2016 на карту відповідача, як факт того, що відповідач скористалась послугою «Миттєва розстрочка», передбаченої Умовами та правилами надання банківських послуг, яка надається на умовах терміновості кількістю не більше 24 платежів.
ОСОБА_1 вважає, що останнє списання платежу в розмірі 568,90 грн 12.05.2018 мало завершити надання послуги «Миттєва розстрочка», проте, не зважаючи на це останнє списання відбулося 12.04.2020.
Відповідач також зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази укладання договору № 16041293488587, за яким згідно виписки по рахунку відбувалось зняття платежів в розмірі 568,90 грн.
З огляду на викладене, ОСОБА_1 вважає, що сума неправомірно списаного боргу в розмірі 13 653,60 грн, яка стягувалась 24 платежами по 568,90 грн є фіктивною та не підлягає стягненню.
Крім того, позивач неодноразово без відома позичальника підвищував процентну ставку.
Оскільки рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за простроченими відсотками за кредитним договором не оскаржується, суд згідно зі статтею 367 ЦПК України в цій частині його не переглядає.
Від АТ КБ «ПриватБанк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому позивач просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_1 , а рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року залишити без змін.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається апеляційним судом за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з особливостями встановленими цією главою.
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Оскільки ціна позову становить 28 288,03 грн, тобто менше ста розмірів прожиткового мінімуму (станом на 01.01.2021 становить 227 000 грн, станом на 01.01.2022 становить 248 100 грн), апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до відомостей з ЄДРПОУ від 01.03.2018 ПАТ КБ «ПриватБанк» має організаційну правову форму акціонерного товариства, правовий статус суб`єкта - юридична особа, види діяльності за КВЕД - 2010: 64.19. Інші види грошового посередництва; 64.92. Інші види кредитування; 64.99.Надання інших фінансових послуг (крім страхування та пенсійного забезпечення); 66.11 Управління фінансовими ринками; 66.12. Посередництво за договорами по цінних паперах або товарах; 66.19 Інша допоміжна діяльність у сфері фінансових послуг, крім страхування та пенсійного забезпечення.
Згідно з банківською ліцензією № 22 від 05.10.2011, АТ КБ «ПриватБанк» має право на надання банківських послуг, визначених ч. 3 ст. 47 ЗУ «Про банки та банківську діяльність».
Згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.06.2018 АТ КБ «ПриватБанк» зареєстроване як юридична особа 19.03.1992, основний вид економічної діяльності, 64.19 - інші види грошового посередництва.
Із анкети-заяви ОСОБА_1 про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в Приват Банку від 12.04.2010 встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», укладено кредитний договір із ОСОБА_1 . Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 250 гривень, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку, отримавши платіжну картку та персональний ідентифікаційний номер для авторизації.
У заяві зазначено, що відповідачка погодилася з тим, що ця заява разом із пам`яткою клієнта, умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку становить між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася і погоджується з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані у письмовому вигляді. Зазначена заява скріплена підписом позичальника.
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті https://privatbank.ua/terms/.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 12.04.2010 станом на 29.12.2020 становить 28288 гривень 03 копійки, та складається із: заборгованості за тілом кредиту в сумі 22181 гривня 28 копійок; заборгованості за простроченими відсотками в сумі 6106 гривень 75 копійок.
За даними виписки за договором б/н станом на 30.12.2020 виданої на ОСОБА_1 , підтверджується факт користування кредитними картками.
Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом кредиу згідно договору № б/н від 12.04.2010 в розмірі 22 181,28 грн, суд першої інстанції виходив з того, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.
Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.
Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).
Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Згідно зі ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1ст. 612 ЦК України).
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з договорів.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Як передбачено частиною другою статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 12.04.2010, яка станом на 29.12.2020 становила 28 288,03 грн, з яких прострочене тіло кредиту в розмірі 22 181,28 грн та заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 6 106,75 грн.
На підтвердження обставин, якими обґрунтовано позовні вимоги, позивачем було надано до суду першої інстанції письмові докази, зокрема:
1) анкету-заяву ОСОБА_1 від 12.04.2010 про її згоду на приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанк, яка містить відмітку про обраний відповідачем тип кредитної кратки, розмір кредитного ліміту, підпис заявника та відмітку банку про її прийняття та опрацювання (том 1 а.с. 33);
2) довідку про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду по договору SAMDN50OTC003015111 (том 1 а.с. 34);
3) Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (том 1 а. с. 35-58).
4) розрахунки заборгованості за договором № б/н від 12.04.2010 ОСОБА_1 станом на 31.05.2015, 30.09.2019 та 29.12.2020 (том 1 а.с. 9-22);
5) довідку про надані банком ОСОБА_1 кредитні картки (том 1 а. с. 32);
6) довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 (том 1 а.с. 31);
7) виписку за договором № б/н станом на 30.12.2020 на ім`я ОСОБА_1 (том 1 а. с. 23-30).
Наданими позивачем доказами підтверджується, що ОСОБА_1 висловила однозначне бажання скористатися запропонованими позивачем банківськими послугами, що слідує з підписаної нею заяви від 12.04.2010, в якій зазначено тип кредитної картки та розмір кредитного ліміту.
Факт отримання відповідачем коштів в АТ КБ «ПриватБанк» не заперечується відповідачем.
Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75 виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписки за картковими рахунками (по кредитному договору) можуть бути належними доказами щодо заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.
До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що надана позивачем виписка по рахунку, відповідає вимогам первинного документу, а тому є належним та допустимим доказом.
З вказаної виписки, вбачається, що відповідач після отримання картки за період з 12.04.2010 по 01.12.2020 за умовами укладеного з банком договору здійснила дії щодо проведення її активації, користувалась карткою, а також отримувала кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення сторонами кредитного договору.
Крім того, з вказаної виписки вбачається, що з рахунку ОСОБА_1 банком 12.04.2020, 12.03.2020, 12.02.2020, 12.01.2020, 12.12.2019, 12.11.2019, 12.10.2019 та 08.10.2019 списувались кошти в розмірі 468,90 грн за договором № 16041203488587.
Ухвалою Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 02 вересня 2021 року клопотання сторони відповідача про витребування доказів задоволено.
Зобов`язано АТ КБ «ПриватБанк» надати до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області в термін до 01 жовтня 2021 року - завірену копію договору № 16041203488587 щодо списання коштів з карткового рахунку 12.02.2020 в сумі 568 гривень (том 1 а. с. 161).
На виконання зазначеної ухвали, АТ КБ «ПриватБанк» на адресу суду першої інстанції було направлено лист, в якому позивач зазначив, що на виконання запиту суду, надати завірену копію договору № 16041203488587 не виявляється можливим з технічних причин та посилаючись на Умови і правила надання банківських послуг, зазначав про підключення відповідачу послуги за сервісом «Миттєва розстрочка» (том 1 а. с. 176).
Частина 4 ст. 263 ЦПК України передбачає, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
При цьому, та Умови та правила надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписів відповідача не містять, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення відповідача саме з цими Умовами та правилами надання банківських послуг.
Тобто, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил налання банківських послуг розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказаний документ станом на 12.04.2010 містив умови, зокрема й щодо умов послуги за сервісом «Миттєва розстрочка».
Підписана 12 квітня 2010 року ОСОБА_1 анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містить відомостей про те, що відповідач погодилась на надання послуги «Миттєва розстрочка», а укладаючи оспорюваний договір з банком була ознайомлена з Умовами та правилами надання банківських послуг, які містяться у матеріалах справи. 
Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді застосування сервісу «Миттєва розстрочка», як наслідок з рахунку відповідача 12.04.2020, 12.03.2020, 12.02.2020, 12.01.2020, 12.12.2019, 12.11.2019, 12.10.2019 та 08.10.2019 відбувалось безпідставне списання коштів в розмірі 468,90 грн за договором № 16041203488587.
З урахуванням викладеного, з аналізу нданої виписки вбачається, що за період з 12.04.2010 по 01.12.2020 відповідачем було витрачено кошти кредиту в сумі 66 292,97 грн, а повернуто кошти в розмірі 89 401,21 грн, що свідчить про відсутність заборгованості відповідача перед банком, а навпаки наявна переплата.
Суд звертає увагу, що надані позивачем розрахунки кредитної заборгованості не є належними доказами, які підтверджують розмір боргу по тілу кредиту, оскільки їх аналіз свідчить про те, що до розміру заборгованості за тілом кредиту були включені відсотки за користування кредитом, штрафи, пеня а також платежі за договором № 16041203488587, факт укладення якого не було доведено.
З огляду на те, що відповідачем було повністю повернуто, надані АТ КБ «ПриватБанк» кошти, суд дійшов висновку про наявність підстав для відмови в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором б/н від 12.04.2010 у розмірі 22 181,28 грн, у зв`язку з його недоведеністю та безпідставністю.
На викладене суд першої інстанції уваги не звернув та не надав належну оцінку наданим позивачем доказам, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту.
Неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права відповідно до п. п. 1, 3, 4 ч. 1ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині з ухваленням нового про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до частин першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (частина шоста статті 141 ЦПК України).
Відповідач звільнена від сплати судового збору відповідно до пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки є особою з інвалідністю ІІ групи, а за подання апеляційної скарги їй необхідно було б сплатити судовий збір у розмірі 2 669,86 (2270 грн*78,41%*150%) грн.
Враховуючи, що рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового в цій частині про відмову в задоволенні вказаних позовних вимог, то з АТ КБ «ПриватБанк» в дохід держави необхідно стягнути 2 669,86 грн судового збору.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 382 - 384 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Добровеличківського районного суду Кіровоградської області від 07 жовтня 2021 року в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити в цій частині нове, яким в задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за тілом кредиту за договором б/н від 12.04.2010 у розмірі 22 181,28 грн відмовити.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (код ЄДРПОУ 14360570)  в дохід держави судовий збір у розмірі 2 669 (дві тисячі шістсот шістдесят дев`ять) грн 86 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий суддя                 С. І. Мурашко 
Судді          А. М. Головань
О. Л. Карпенко