Справа № 465/4925/19                                 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М. 
Провадження № 22-ц/811/2746/21                 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я. 
Категорія: 18

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

17 березня 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я., 
суддів Шеремети Н.О., Крайник Н.П.
при секретарі Ждан К.О.
без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 лютого 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1  звернулася до суду із заявою про повернення судового збору у справі № 465/4925/20.
Заявлену вимогу мотивує тим, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву  ОСОБА_1  до ОСОБА_2 про стягнення коштів.
На підставі ст. 7 Закону України «Про судовий збір», просить повернути сплачений судовий збір у розмірі 6550,00 грн.

Ухвалою Франківського районного суду міста Львова від 02 лютого 2021 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору у справі №465/4925/20 - відмовлено.
Ухвалу суду в апеляційному порядку 16 липня 2021 року оскаржила ОСОБА_1 .
Вважає ухвалу суду незаконною. Вважає, що суд першої інстанції постановляючи ухвалу 07 вересня 2020 року про залишення позовної заяви ОСОБА_1  без розгляду, повинен був вирішити питання повернення судового збору, оскільки повернення судового збору не потребує особистого звернення позивача. Окрім цього, зазначає, що заяву про повернення сплаченого судового збору до Франківського районного суду м.Львова скаржником було подано 19.01.2021 року про розгляд даної заяви скаржник не була належним чином повідомлена, розгляд заяви відбувся за її відсутності, причину неявки суд не встановлював.  В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 лютого 2021 року.

Сторони в судове засідання не з`явилися хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином. 

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 16 березня 2022 року, є дата складення повного судового рішення - 17 березня 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволенню із наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 про повернення судового збору у зв`язку з тим, що ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення коштів, з підстав повторної неявки в судове засідання позивачки.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Відповідно до ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Положеннями Закону України «Про судовий збір» визначаються правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.
Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» передбачений виключний перелік підстав, за яких сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду, а саме, сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі:
1) зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом;
2) повернення заяви або скарги;
3) відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі;
4) залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням);
5) закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Як вбачається з матеріалів справи ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 вересня 2020 року залишено без розгляду позовну заяву  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2  про стягнення коштів, з підстав повторної неявки в судове засідання позивача.
ОСОБА_1   звернулася до суду із заявою про повернення судового збору у справі № 465/4925/20.

Відмовляючи в поверненні судового збору суд першої інстанції, посилаючись на вимоги п.4 ч.1 ст.7 ЗУ "Про судовий збір", що сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі залишення заяви без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням), а тому судовий збір, в сумі 6550 гривні 00 копійок не підлягає поверненню позивачці по справі, з чим колегія суддів погоджується в повному обсязі.

З огляду на наведене, позивачка позбавлена права на повернення суми судового збору за подання згаданого позову, оскільки позов залишено без розгляду через повторне неприбуття позивачки в судове засідання.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі щодо неповернення судового збору під час залишення позову без розгляду, не є такими, що свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, а є лише помилковим тлумаченням позивача норм діючого цивільно-процесуального законодавства.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав вважати, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального чи процесуального права, в зв"язку з чим, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу  ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, а ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 лютого 2021 року- залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Франківського районного суду міста Львова від 02 лютого 2021 року - залишити без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2022 року.

Головуючий:                                                О.Я. Мельничук

       Судді:                                                                Н.О. Шеремета

       Н.П. Крайник