Єдиний унікальний номер 219/404/21 
Номер провадження 22-ц/804/311/22        

Номер провадження 22-ц/804/311/22  

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

23 лютого 2022 року                                       Донецький апеляційний суд в складі колегії:
                судді-доповідача: Новікової Г.В.
                                                                           суддів: Гапонова А.В.,  Кішкіної І.В.

розглянувши у письмовому провадженні без виклику сторін в м. Бахмуті апеляційну скаргу представника військової частини НОМЕР_1 на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 жовтня 2021 року  (ухваленого під головуванням судді Феняк О.Р., у м. Бахмут Донецької області, повний текст складено 04 листопада 2021 року) у цивільній справі №219/404/21 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору- ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, - 

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року ОСОБА_1 через свого представника звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 20 листопада 2020 року о 16 годині 50 хвилин в м. Бахмут Донецької області сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить позивачу та транспортного засобу БРДМ-2, реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 – військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 . ОСОБА_2 постановою Артемівського міськрайонного районного суду від 24.12.2020 року було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП  України.
Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило, що не має правових підстав для виплати відшкодування з фонду захисту потерпілих, оскільки шкода заподіяна транспортним засобом, який не підпадає під ознаки, зазначені у п. 1.5. ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів». 
В результаті вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль позивача, що з урахуванням уточнених позовних вимог спричинило йому матеріальні збитки в розмірі 76072,08 грн., а також додаткові видатки на використання послуг евакуатора в розмірі 2100 грн.
Крім того, позивачу в результаті неправомірних дій ОСОБА_2 завдано моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, які він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою військовослужбовця, та яка полягає у виникненні та тривалості в нього неприємних відчуттів, що спричинили емоційний дискомфорт та стрес, а також душевних стражданнях у зв`язку з пошкодженням належного йому майна, а також виникнення відчуття глибокої образи та незахищеності від протиправних дій, що зумовило необхідність звернення до суду за захистом своїх порушених прав та необхідності додаткової організації свого життя внаслідок неможливості користуватися належним йому майном.
У зв`язку із наведеним та тим, що військовослужбовець ОСОБА_2 під час ДТП управляв автомобілем, який належить на праві оперативного управління Міністерству оборони України та перебуває у фактичному володінні військової частини НОМЕР_1 , позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заподіяні внаслідок вказаної ДТП матеріальні збитки в розмірі 76072,08 грн.; витрати, понесені на послуги евакуатора в розмірі 2100,00 грн.; моральну шкоду, яку він зазнав через пошкодження його майна внаслідок ДТП, в розмірі 30 000,00 грн.; понесені судові витрати.
Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 року позовні вимоги   задоволені частково:  стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь позивача 78172,08 грн.  в рахунок відшкодування завданої майнової шкоди, та 2681,72 грн.  в рахунок відшкодування судових витрат; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі  представник Військової частини НОМЕР_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.  Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінку доводам військової частини.
В обґрунтування посилається на те, що судом першої інстанції не було встановлено кому фактично належить транспортний засіб БРДМ-2 і хто є володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким було завдано матеріальних збитків позивачу. Зокрема зазначає, що БРДМ-2 передано Міністерством оборони до Військової частини відповідно до ст. 1,2 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних силах України», військова частина у свою чергу закріплює цю військову техніку за військовослужбовцем, а тому ОСОБА_2 на правових підставах здійснював експлуатацію  БРДМ-2, як джерела підвищеної небезпеки.
Посилаючись на положення ст. 1166 ЦК України, зазначає, що шкода завдана автомобілю не з вини військової частини, а з вини ОСОБА_2 , що встановлено постановою від 24.12.2020 року.
Вважає висновок автотоварознавчої експертизи, проведений в рамках розгляду цієї справи, недобросовісним, що проявляється в свідомому ігноруванні або замовчуванні дослідження суттєвих фактів, об`єктів експертизи, викладеному описанні цих фактів, завідомо невірної їх оцінки.
Експертом усупереч вимог Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 24.03.2003 року, при встановлені вартості пошкодженого позивачу автомобіля було взято новий ідентичний автомобіль без врахування його зносу в процесі експлуатації. Зазначає, що експерт  здійснив лише поверхневий огляд автомобіля позивача який є лише початковим етапом дослідження, після якого повинна проводитись  перевірка роботи двигуна та інших складників. Однак експерт так і не надав вичерпну відповідь чому він взяв як аналог новий автомобіль із різницею його виготовлення більше п`яти років, який в рази перевищує допустиму різницю між взятим ним аналогом і оцінюваним автомобілем. При цьому лише зазначив, що така модель автомобіля не випускається.  А тому відповідач припускає, що ціна пошкодженого автомобіля штучно завищена та не відповідає ринковій вартості. 
Вважає проведену експертизу недостовірною, а тому вважає, що суд не може посилатись на зазначену експертизу, як на джерело відомостей при встановлені вартості пошкодженого майна та має дійти самостійних висновків щодо відповідних питань. Також наголошує, що висновок експерта не є доказом, має допоміжний характер і не є обов`язковим для суду.
На апеляційну скаргу надійшов відзив представника ОСОБА_1 – адвоката Гуревич М.Г., в якому він просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Зокрема із посиланням на практику Великої Палати Верховного Суду зазначав, що шкода заподіяна позивачу в наслідок ДТП відшкодовується саме військовою частиною, в якій проходив службу винуватець аварії. При цьому також наголошує, що апелянт, обґрунтовуючи недостовірність висновків експертизи не надав власний розрахунок збитків та не заявляв про проведення повторної  чи додаткової експертизи. 
Інші сторони не скористались своїм правом для подачі відзивів на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Частиною 4 статті 19 ЦПК України передбачено, що спрощене провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.
Згідно п. 2 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються  малозначні справи.
Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною 3 цієї статті встановлено,що розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Зважаючи на те, що дана справа є малозначною,  ціна позову  складає 108172,08 грн., що є менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд апеляційної скарги 

здійснюється без повідомлення сторін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна  скарга не підлягає задоволенню  з таких підстав.
Законність та обґрунтованість рішення  суду першої інстанції у  не оскаржуваній частині щодо відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, судом апеляційної інстанції не перевірялась.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що шкода завдана автомобілю позивача в результаті ДТП, відшкодовується військовою частиною НОМЕР_1 , як володільцем на праві оперативного управління військовим майном – БРДМ-2, у розмірі визначеному у висновку товарознавчої експертизи.  
Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим обставинам  та  
нормам матеріального та процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що 20 листопада 2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «RENAULT» реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є ОСОБА_1 та транспортним засобом БРДМ-2, реєстраційний № НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 ..
Постановою судді Артемівського міськрайонного суду від 24.12.2020 року   встановлено, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення водієм ОСОБА_2 пунктів 2.3 б Правил дорожнього руху України (ст. 124 КУпАП), та накладено на останнього стягнення у вигляді штрафу в розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 340,00 грн. на користь держави.
Згідно висновку автотоварознавчої експертизи вартість матеріальних збитків, завданих ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди станом на 20.11.2020 року становила 76072,08 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля на момент проведення дослідження 09.04.2021 року становить 146383,11 грн..
Листом від 25.11.202002 № 3.1-01-б/35317 Моторне (транспортне) страхове бюро України повідомило, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не вважається транспортним засобом пристрій, який підпадає під ознаки, зазначені в пункті 1.5. статті 1 вказаного Закону, але щодо якого не встановлено коригуючий коефіцієнт залежно від типу транспортного засобу.
Відповідно до частини першої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.
Діяльність із використання, зберігання й утримання військовими частинами техніки, зокрема БРДМ2, має ознаки джерела підвищеної небезпеки.
Згідно із частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Постанова Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» за №6 від 27.03.1992 (із змінами та доповненнями) роз`яснює, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі та майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі, особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, є юридична або фізична особа, що експлуатує такий об`єкт в силу наявності права власності, користування (оренди), повного господарського відання, оперативного управління або іншого речового права. Не вважається володільцем об`єкта, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки в силу трудових відносин з таким володільцем (водій, машиніст, оператор тощо).
Судом першої інстанції встановлено, що на час дорожньо-транспортної пригоди за кермом БРДМ2 перебував ОСОБА_2 , який був при виконанні службових обов`язків та здійснював управління транспортним засобом як військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 .
За встановлених обставин суд першої інстанції з урахуванням положень  Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України»,  Закону України «Про господарську діяльність у Збройних Силах України»  дійшов обґрунтованого висновку про те, що військова частина володіє на праві оперативного управління закріпленим за нею Міністерством оборони України військовим майном, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, тому вона несе відповідальність згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України та, що шкода завдана в результаті ДТП позивачу підлягає стягненню саме з військової частини НОМЕР_1 .
У висновку, викладеному Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 05 червня 2018 року по справі №243/10982/15-ц, який повинен бути врахований судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин на підставі ч.4 ст. 263 ЦПК України, зазначено,що шкода, заподіяна об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, і який був закріплений Міністерством оборони України на праві оперативного управління за військовою частиною, що має статус юридичної особи, відшкодовується цією військовою частиною.
Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.
Механізм оцінки (визначення вартості) колісних транспортних засобів (далі - КТЗ), а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості КТЗ встановлений Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року  № 142/5/2092 (далі - Методика).
Пунктом 2.3 Методики передбачено, що вартість відновлювального ремонту колісного транспортного засобу визначається як грошові витрати, необхідні для відновлення пошкодженого, розукомплектованого колісного транспортного засобу.
Відповідно до пункту 2.4 указаної Методики вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до частини другої статті 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації (п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 р.).
Судом першої інстанції  встановлено,що ДТП сталось з вини військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 , цивільно-правова відповідальність яких, як власника транспортного засобу на час скоєння ДТП у встановленому законом порядку не застрахована.
Для визначення реального розміру матеріального збитку в результаті пошкодження транспортного засобу ОСОБА_1 під час ДТП, судом за заявою представника позивача ухвалою від 09 березня 2021 року було призначено  автотоварознавчу експертизу.
Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 09 квітня 2021 року  вартість матеріального збитку, з урахуванням експлуатаційного зносу, змінних деталей автомобіля ОСОБА_1 , завданих внаслідок ДТП, яка відбулася 20.11.2020 року, на дату проведення експертизи  становить 76 072,08 грн. Також експертом встановлено ринкова вартість автомобіля без урахування пошкоджень через ДТП на момент проведення дослідження 09.04.2021 р. – 189 917,60 грн. та на момент скоєння ДТП 20.11.2020 року – 192 682,40 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем доведено розмір завданих йому збитків, висновок експертного автотоварознавчого дослідження є належним та допустимим  доказом, що обґрунтовує розмір заподіяних збитків з урахуванням експлуатаційного зносу.
     Доводи апеляційної скарги про те, що наявний в матеріалах справи висновок експертного дослідження  про вартість об`єкта оцінки не є належним та допустимим доказом у справі, не заслуговують на увагу, оскільки   належних та допустимих доказів на спростування визначеної висновком   вартості  матеріальної шкоди на час розгляду справи судом першої інстанції відповідачем   не надано.
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до положень ч.1,2,3 ст. 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.
Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. 
Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.
Частиною першою статті 103 ЦПК України передбачено, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.
Згідно з частиною другою статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).
Однак, військовою частиною НОМЕР_1 не надано належних та допустимих доказів на спростування висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 09 квітня 2021 року , не спростовано визначений розмір матеріального збитку, а отже не доведено, що розмір матеріального збитку, визначеного експертним дослідженням неправильно.
Відповідач не скористався своїм правом та не порушував клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи з метою спростування результатів дослідження від 09 квітня 2021 року.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що при визначенні розміру матеріального збитку 
експертом було взято вартість нового автомобіля, не приймаються до уваги, оскільки така вартість була встановлена експертом лише для обчислення коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, а матеріальний збиток було розраховано із урахуванням експлуатаційного зносу змінних деталей.
Отже, матеріали справи містять належні та допустимі докази щодо розміру майнової шкоди, які не спростовано відповідачем.
Апелянтом не доведено необґрунтованості чи суперечності висновку експертного дослідження від 09 квітня 2021 іншим матеріалам справи та не спростовано викладених у ньому обставин.
На обґрунтування розміру матеріальної шкоди за заявою представника позивача проведено автотоварознавчу експертизу, згідно із висновком якої  вартість матеріального збитку, завданого автомобілю RENAULT LAGUNA, реєстраційний номер НОМЕР_2   становить 76 072,08 грн..    
З огляду на викладене, суд першої інстанції з урахуванням встановлених фактичних обставин дійшов обґрунтованого висновку про стягнення із Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування  завданої майнової шкоди 78 172,08 грн., яка складається з матеріальних збитків у розмірі 76 072, 08 грн. та витрат, понесених позивачем на послуги евакуатора у розмірі 2100 грн. 
При цьому, відповідачем будь-якими іншими належними та допустимими доказами висновок суду першої інстанції не спростований.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційним судом не встановлено порушення або неправильне застосування судом першої інстанції при розгляді цієї справи норм матеріального чи процесуального права та невідповідності висновків суду обставинами справи, тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування судового рішення з ухваленням нового рішення немає.
З огляду на те, що апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін, підстав для відшкодування, зміни або перерозподілу судових витрат у відповідності до ст.141 ЦПК України не має.
Відповідно до частини 3 статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, ціна позову у яких не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Так як ціна позову складає 108 172,08 грн., що менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то судове рішення не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись ст. ст.368, 369, 375, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Артемівського міськрайонного суду від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: