П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

_________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

16 березня 2022 р.	м.Одеса	Справа № 540/279/21	

Головуючий в 1 інстанції: Хом`якова В.В.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді - Осіпова Ю.В.,
суддів - Димерлія О.О., Скрипченка В.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від  26 липня 2021 року (м.Херсон, дата складання повного тексту ухвали - 26.07.2021р.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Херсонській області про визнання дій протиправними та стягнення моральної шкоди, -
В С Т А Н О В И В:
28.01.2021р. ОСОБА_1 звернувся до Херсонського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до ГУ Держгеокадастру у Херсонській області, в якому просив суд:
- визнати протиправними дії експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру у Херсонській області Литвинчука П.С. щодо викладення зауважень у п.9 «Висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки» від 30.12.2020р. №19150/82-20;
- стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду у розмірі 2270 грн., завдану внаслідок зазначення протиправного зауваження.
Позовні вимоги      обґрунтовані тим, що у 2019 році позивачем було замовлено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду кадастровий номер      7124981000:01:006:0681      в с.Білозіря Черкаського району Черкаської області      для городництва, розробник проекту      ФОП ОСОБА_2 . Розробником проекту землеустрою 3 (тричі)      подавався проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки на екстериторіальне погодження до різних територіальних органів      Держгеокадастру, з цього приводу навіть є рішення      Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020р. у справі №300/1672/19 про визнання      протиправним та скасування висновку експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С. про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки №98195/82-19 від 19.07.2019р. Разом з тим, експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Херсонській області Литвинчук П.С. склав висновок      від 30.12.2020р. за №19150/82-20 з підсумковою оцінкою, що проект землеустрою знову не погоджується,      який фактично є    «тотожним» попередньому висновку експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С. за №8195/82-19 від 19.07.2019р.
Позивач вважає наведені у повторному висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 30.12.2020р. №19150/82-20 зауваження такими, що не відповідають вимогам   ст.186-1 ЗК України, а дії експерта протиправними з огляду на те, що зауваження у п.9 Висновку №19150/82-20 прямо суперечать   ст.186-1 ЗК України, оскільки правомірність зауваження про те, що відомості про земельну ділянку з таким кадастровим номером 7124981000:01:006:0681 відсутні в Публічній кадастровій карті, вже було предметом судового спору при оскарженні зауваження у первинному висновку №8195/82-19 від 19.07.2019р., який склав та видав інший експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С., який в подальшому, був оскаржений в судовому порядку та скасований, що відповідно до вимог ч.4   ст.78 КАС України, н вже не підлягає потворному доведенню. Таким чином, судове рішення по справі №300/1672/19 має «преюдиційне» значення при розгляді даної справи. Щодо викладення відповідачем інших зауважень, які містяться у висновку від 30.12.2020р. за №19150/82-20, то      таких зауважень не було зазначено у первинному висновку №8195/82-19 від 19.07.2019 експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С. У висновку про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами Держгеокадастру має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків. У погодженні      проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути      відмовлено лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку. Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки (ст.186-1 ЗКУ). Позивач вказує, що      відповідач своєю протиправною дією також завдав йому і моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі прожиткового мінімуму на 2021 рік - в сумі 2270 грн. 
Відповідач - ГУ Держгеокадастру в Херсонській області надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав та просив відмовити у їх задоволенні.
Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду від 07.12.2020р. вищевказану позовну заяву залишено без руху з підстав відсутності в матеріалах позову доказів звернення до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, і заявою щодо спростування (досудового оскарження) цього висновку експерта. При цьому, позивачу надано 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви з дня отримання цієї ухвали.
22.02.2021р. до Херсонського окружного адміністративного суду надійшла заява-клопотання позивача, в якій останній, вважаючи викладені в ухвалі від 07.12.2020р. зауваження необґрунтованими та неприйнятними, в грубій (образливій) формі зазначив про відсутність у нього законної необхідності її виконання. 
Ухвалою Херсонського окружного адміністративного суду від 26.02.2021р. вказане вище клопотання ОСОБА_1 від 22.02.2021р. було залишено без розгляду.
Ухвалою судді Херсонського окружного адміністративного суду від 01.03.2021р.  вказаний вище адміністративний позову повернуто позивачу з підстав не виконанням ухали від 07.12.2021р. про залишення позову без руху. 
Постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 26.04.2021р. вказану вище ухвалу судді Херсонського окружного адміністративного суду від 01.03.2021р.  було скасовано, а справу направлено для продовження її розгляду по суті.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано висновок експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Херсонській області Литвинчука П.С. про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 30.12.2020р. №19150/82-20. В решті позовних вимог   -   відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним вище рішенням суду 1-ї інстанції від 26.07.2021р., позивач 26.08.2021р. подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на грубі порушення норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26.07.2021р. в частині незадоволених позовних вимог та задовольнити ці вимоги у повному обсязі.
Відповідач дане рішення суду 1-ї інстанції в апеляційному порядку не оскаржив.
10.09.2021р. матеріали даної справи надійшли до П`ятого апеляційного адміністративного суду. 
Ухвалою судді П`ятого апеляційного адміністративного суду від 15.09.2021р. вказану вище апеляційну каргу позивача було залишено без руху.
Ухвалами П`ятого апеляційного адміністративного суду від 23.09.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження. 
Згідно приписів п.п.1,2 ч.1 ст.311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі: відсутності клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю та/або неприбуття жодного з учасників справи у судове засідання, хоча вони були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання.
Вислухавши суддю-доповідача, уважно дослідивши матеріали даної справи, наявні у ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом 1-ї інстанції встановлено наступні обставини справи. 
У 2019 році позивачем      було замовлено виготовлення проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки площею 11,7404 га кадастровий номер      7124981000:01:006:0681      в с.Білозір`я Черкаського району Черкаської області      для городництва, розробник проекту      ФОП ОСОБА_2 .
Далі, розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду позивачем було подано до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, на погодження відповідно до ст.ст.186,186-1 ЗК України. 
Проте, експертом державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С. за наслідками розгляду   цього проекту землеустрою видано висновок №8195/82-19 від 19.07.2019р. - про «непогодження» проекту. Так, в п.9 цього Висновку зазначено «зауваження» про те, що спірна земельна ділянка з кадастровим номером 7124981000:01:006:0681 нібито відсутня в Державному земельному кадастрі, а тому необхідно привести кадастровий план та інші матеріали проекту у відповідність.
Не погоджуючись з таким висновком висновок №8195/82-19 від 19.07.2019р. позивач оскаржив його до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, який, в свою чергу, своїм рішенням від 24.02.2020р. у справі №300/1672/19 (яке було залишено без змін постановою 8ААС від 24.11.2020р.), визнав цей висновок експерта протиправним та скасував його.
Після цього, розробником проекту землеустрою було вдруге подано на екстериторіальне погодження разом з коректурним аркушем до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Однак, незважаючи на повідомлення про наявність рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 24.02.2020р. у      справі №300/1672/19, експерт державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області Лоран І. В. ухвалила висновок від 14.12.2020р. № 15639/82-20 з підсумковою оцінкою, що проект землеустрою знову «не погоджується», оскільки      відповідно до      даних Публічної      кадастрової      карти спірна земельна ділянка      перебуває      в архівному шарі, тобто, як об`єкт не існує.      
В подальшому, розробником проекту землеустрою було втретє подано на екстериторіальне погодження разом з коректурним аркушем до висновку про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 14.12.2020р.      №15639/82-20. Проте, знову отримано висновок експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Херсонській області Литвинчук П.С. від 30.12.2020р. №19150/82-20 з підсумковою оцінкою, що проект землеустрою «не погоджується».
Так, зі змісту п.9 цього Висновку вбачається, що      проект землеустрою      не погоджується, оскільки:
- проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки не відповідає вимогам   ст.50 Закону України "Про землеустрій", а саме: відсутні рішення Верховної Ради АР Республіки Крим, Ради міністрів АР Крим, відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом), відомості про обчислення площі земельної ділянки, акт прийому - передачі межових знаків на зберігання, матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на місцевість), матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування;
- відсутній акт погодження меж земельної ділянки, відповідно до   ст.198 ЗК України;
- відповідно до даних Державного земельного кадастру відомості про земельну ділянку з таким кадастровим номером 7124981000:01:006:0681 - відсутні (привести у відповідність);
- відсутня прив`язка межових знаків до пунктів державної геодезичної мережі чи існуючих твердих контурів, чим порушено вимоги пп. 3.9, 3.11 «Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками» (затв.   наказом Держкомзему України від 18.05.2010р. №376)   та п.п.1,4   ст.8 ЗУ "Про державний земельний кадастр";
- відповідно до графічних матеріалів проекту та даних Державного земельного кадастру, територія на яку розробляється проект землеустрою щодо відведення земельної, уже містить декілька сформованих земельних ділянок приватної власності. Розроблено проект, реалізація заходів якого не можлива, оскільки по-перше: не можливо зареєструвати ділянку, яка стовідсотково накладається на інші земельні ділянки, при чому конфігурація та площа таких ділянок різні, без здійснення заходів, щодо поділу, чи об`єднання; по-друге: реалізація формування нової земельної ділянки призведе до спотворення даних Державного земельного кадастру та спірності прав на ділянку, оскільки в такому випадку після відведення в оренду громадянину ОСОБА_1 ділянка буде рахуватися як за ним, так і за іншими землекористувачами (в приватній власності). Внаслідок того, що реалізація заходів проекту землеустрою - безпосередньо формування земельної ділянки - не можливе, оскільки розробником не запроектовано відповідні заходи, проект землеустрою погодити також не можливо.
Не погоджуючись з таким висновком експерта відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Вирішуючи справу по суті та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з часткової обґрунтованості позовних вимог, відсутності підстав і доказів для стягнення з відповідача моральної шкоди та, відповідно, з часткової неправомірності спірного висновку експерта.
Колегія суддів апеляційного суду, враховуючи вимоги ч.4 ст.78 КАС України, уважно дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, цілком погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції і вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі, з огляду на наступне.
Частиною 2 ст.19 Конституції України та ст.24 Закону України «Про місцеве самоврядування» встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та вирішуючи спір по суті, судова колегія виходить з наступного.
Так, як слідує зі змісту приписів ст.36 Земельного кодексу України,      громадянам із земель державної або комунальної власності можуть надаватися в оренду земельні ділянки для городництва.      Для отримання в оренду земельної ділянки по процедурі, яка      існувала      до травня 2021 року, необхідно було      отримати дозвіл      від відповідної територіальної громади на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, укласти      договір про розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки      із розробником документації із землеустрою за вибором набувача права, подати      проект землеустрою до територіального органу Держгеокадастру для здійснення державної реєстрації земельної ділянки (присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, відкриття Поземельної книги та надання витягу із ДЗК), подати до територіальної громади клопотання про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її в оренду для городництва, виконати      рішення про надання земельної ділянки в оренду, укласти договір оренди землі, провести державну реєстрацію речового права.
Як було передбачено ч.6   ст.186 ЗК України   (в редакції станом на час виникнення спірних відносин), проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок погоджуються в порядку, встановленому   ст.186-1 цього Кодексу, і затверджуються Верховною Радою АР Крим, Радою міністрів АР Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених   ст.122 цього Кодексу.
А ст.186-1 ЗК України   (в редакції станом на 30.12.2020р.) встановлено, що проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності (крім земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи) підлягає обов`язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Частиною 5-8 цієї статті зазначено, що органи, зазначені в частинах першій - третій цієї статті, зобов`язані протягом десяти робочих днів з дня одержання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або копії такого проекту безоплатно надати або надіслати рекомендованим листом з повідомленням розробнику свої висновки про його погодження або про відмову в такому погодженні з обов`язковим посиланням на закони та прийняті відповідно до них нормативно-правові акти, що регулюють відносини у відповідній сфері. Підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації. Органам, зазначеним у частинах першій - третій цієї статті, при погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки забороняється вимагати: додаткові матеріали та документи, не включені до проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки відповідно до   ст.50 Закону України "Про землеустрій";      надання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки будь-якими іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями;      проведення будь-яких обстежень, експертиз та робіт. У висновку про відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки органами, зазначеними в частинах першій - третій цієї статті, має бути надано вичерпний перелік недоліків проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та розумний строк для усунення таких недоліків (який за письмовим проханням розробника проекту може бути продовжений). Органами, зазначеними в частинах 1-3 цієї статті, може бути відмовлено у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки лише у разі, якщо не усунено недоліки, на яких було наголошено у попередньому висновку (ч.8      ст.186-1 ЗК України). Не можна відмовити у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи вказати інші недоліки. Повторна відмова не позбавляє права розробника проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки усунути недоліки проекту та подати його на погодження.
Так, як вбачається з матеріалів справи, в якості підстав для визнання протиправним та скасування спірного висновку      від      30.12.2020р. №19150/82-20 експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Херсонській області Литвинчука П.С., позивач посилається на те, що «зауваження» про відсутність відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 7124981000:01:006:0681 у Публічній кадастровій карті, вже викладались      у первинному висновку експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С. , який в подальшому був скасований в судовому порядку (справа №300/1672/19), як такий, що не відповідає вимогам ч.ч.6,8   ст.186-1 ЗК України.
Як свідчать матеріали справи, у вказаному вище рішенні суду від 24.02.2020р., зокрема, вказано: "зазначивши у п.8 Висновку про «невідповідність» проекту землеустрою вимогам   Земельного кодексу України   та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам, відповідачем не конкретизовано яким саме вимогам   Земельного кодексу України   та яким саме нормативно-правовим актам поданий проект землеустрою не відповідає. Вказавши свої зауваження та пропозиції до проекту землеустрою у п.9 Висновку, відповідачем визначено їх як недолік проекту та не зазначено строку для їхнього усунення. Таким чином, відповідач, приймаючи спірний Висновок та зазначаючи у ньому «зауваження» та пропозиції до поданого проекту землеустрою, не надав можливості позивачу відреагувати на такі зауваження та пропозиції і усунути їх як недолік у визначений розумний строк, який державний орган був зобов`язаний надати суб`єкту звернення".
Отже, враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає обгрунтованими доводи позивача про те, що фактично викладаючи свої зауваження в оскаржуваному висновку, експерт Литвинчук П.С. не врахував того, що аналогічні зауваження вже були предметом розгляду у іншій адміністративній справі та останні до того ж були визнані протиправними судовими рішеннями у справі №300/1672/19. 
Відповідно до приписів ч.4   ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Таким чином, приймаючи до уваги вищевказані норми процесуального закону, рішення суду у справі №300/1672/19, в даному випадку, має пряме «преюдиційне» значення при розгляді даної справи.
Що ж стосується безпосередньо викладених експертом інших зауважень, які містяться у висновку від 30.12.2020р. №19150/82-20, то судова колегія, к і окружний суд, також погоджується      з правовою позицією позивача,      що ці «зауваження» фактично є «новими», так як їх не      було зазначено ні у первинному висновку №8195/82-19 від 19.07.2019р.      експерта державної експертизи ГУ Держгеокадастру в Івано-Франківській області Козаченко О.С., ні у повторному висновку від 14.12.2020р. №15639/82-20 експерта ГУ Держгеокадастру в Миколаївській області Лоран І.В. 
А тому, відповідно, відповідач, вказуючи нові зауваження, які були відсутні у попередніх висновках, діяв не на підставі та не у спосіб визначений   ст.186-1 Земельного кодексу України. Тобто, такі дії, пов`язані з викладанням нових зауважень      у      вже третьому висновку є неправомірними, скільки це не передбачені діючим на час складання висновку законодавством. Приписами ч.ч.1-3   ст.186-1 ЗК України   була встановлена пряма заборона на відмову у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з інших причин чи інших недоліків.
Частиною 2   статті 2 КАС України   встановлено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед   законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Отже, за таких обставин, складаючи оскаржуваний висновок (вже 3-й) про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки від 30.12.2020р. №19150/82-20, відповідач діяв      не у спосіб, який визначено законами України, необґрунтовано, без      урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). 
Таким чином, враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що   суд 1-ї інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний висновок експерта про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки      є протиправним в цілому (а не частково) та дійсно підлягає скасуванню.
При цьому, також варто звернути увагу й на той факт, що рішення суду 1-ї інстанції у цій частині ні позивачем, ні відповідачем в апеляційному порядку не оскаржувалось. 
Стосовно ж інших заявлених позивачем позовних вимог щодо стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 2270 грн., завданої внаслідок прийняття протиправного висновку від 30.12.2020р. №19150/82-20, у задоволенні яких суд 1-ї інстанції відмовив, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, дійсно, як передбачено приписами ч.1   ст.23 Цивільного кодексу України,   особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Разом з тим, слід вказати, що моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів (п.2 ч.2   ст.23 ЦКУ). Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Згідно з роз`ясненнями, викладеними в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
До того ж, судова колегія вважає за необхідне зазначити, що  абз. 1,3 п.9 цієї Постанови Пленуму ВС України №4 передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд також повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач вказує, що йому було спричинено моральну шкоду безпосередньо самим фактом зазначення експертом неправомірного «зауваження» у спірному висновку, а також витраченим ним часом на звернення до суду для відновлення своїх порушених прав, чим, в свою чергу, йому завдано моральних страждань, як громадянину України, права і свободи якого є неоціненними з точки зору морального права та характерністю порушення їх саме органом виконавчої влади, оскільки саме держава взяла на себе гарантії і дотримання прав та свобод своїх громадян та визнає їх найвищою соціальною цінністю.
А як видно зі змісту оскаржуваного судового рішення та вже зазначалося вище, суд 1-ї інстанції, розглянувши дані позовні вимоги, дійшов висновку про їх необґрунтованість та недоведеність. 
Судова колегія, уважно дослідивши матеріали справи та наявні у них докази, цілком погоджується з вказаними висновками суду 1-ї інстанції та вважає їх обґрунтованими та заснованими на законі. 
Так, порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень дійсно завжди викликають негативні емоції, проте, не всі такі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. Виходячи із загальних засад доказування, у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органами державної влади та органами місцевого самоврядування, позивач повинен довести, які саме дії (рішення, бездіяльність) спричинили страждання чи приниження, яку саме шкоду вони заподіяли і який її розмір, та з яких саме розрахунків виходив позивач визначаючи такий розмір.
У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. У теорії цивільного права виділяють чотири елементи складу правопорушення, яке є підставою цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди: 1) настання шкоди; 2) протиправність поведінки заподіювача шкоди; 3) причинний зв`язок між поведінкою і шкодою; 4) вина.
Розчарування та незручності, на які вказує позивач, не є поняттям, тотожним стражданням людини. Страждання      це значна негативна для людини емоція, змістом якої є сильна фізична біль, тривога, глибокі душевні муки, психічні або психологічні розлади. Це може бути незручності, викликані негативним впливом на здоров`я, стурбованість      і тривога через те, що ситуація триває довго, психічне напруження, глибоке      відчуття несправедливості, викликане      тривалим невиконанням судового рішення тощо. 
Виходячи      із загальних засад доказування, позивач повинен      довести, що      йому заподіяно шкоду та визначити її розмір, він повинен зазначити, які саме      виникли      обставини, що      спричинили страждання від дій відповідача, а не дій всіх      експертів      ГУ      Держгеокадастру в різних областях, яку саме шкоду      спричинив відповідач, який несе відповідальність      за свої дії. Стосовно ж посилань позивача на надмірну тривалість отримання позитивного      висновку, то      в даному випадку відповідач      не порушив встановлених термінів розгляду проекту землеустрою, загальна тривалість судових процесів не      є виключно      виною відповідача.
Також, одночасно, судова колегія, як і суд 1-ї інстанції, вважає за необхідне прийняти до уваги й ту обставину, що у травні 2021 року набрали чинності зміни до земельного законодавства,   а саме Законом України від 28.04.2021р. №1423-ІХ   була виключена   ст.186-1 ЗК України, а   ст.186 ЗКУ   викладена в новій редакції, відповідно до      якої, проект відведення земельної ділянки погоджується тільки в окремих, передбачених   законом, випадках, наприклад, при відведенні земель лісогосподарського призначення та водного фонду,      для інших загальнопоширених цільових призначень (ведення садівництва, городництва, ведення особистого селянського господарства і т.і.) погодження проекту вже не передбачено. Проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок затверджуються органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування      у двотижневий строк з дня отримання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки шляхом прийняття рішення про надання земельної ділянки в оренду. А тому, а таких обставин,    позивач ще з травня 2021 року мав та моє право звертатись      безпосередньо до      селищної ради із   відповідним   клопотанням про прийняття рішення про надання спірної земельної   ділянки в оренду.
Таким чином, що ж стосується безпосередньо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то суд апеляційної інстанції, виходячи з загальних засад судочинства щодо справедливості, добросовісності і розумності, які закріплені в ст.ст.3,23 ЦК України, з урахуванням конкретних обставин справи, відсутністю належних доказів та точного розрахунку заявленої суми, а також приймаючи до уваги, що основні позовні вимоги в більшій частині задоволено, що, в свою чергу, і так є достатньою моральною компенсацією, вважає, що суд 1-ї інстанції обґрунтовано в своїй постанові від 26.071.2021р. відмовив в їх задоволенні.
До того ж, також слід зазначити й пр. те, що відповідно до приписів ст.ст.9,77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а суд, згідно ст.90 цього ж Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
А відповідно до ч.2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Враховуючи вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції порушень норм матеріального і процесуального права при вирішенні даної справи не допустив, вірно встановив фактичні обставини справи та надав їм належної правової оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі доводи, правильність висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на припущеннях та невірному трактуванні норм матеріального права. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 КАС України, суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Отже, за таких обставин, колегія суддів апеляційного суду, діючи виключно в межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст.316 КАС України, залишає цю апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду 1-ї інстанції - без змін.
Керуючись ст.ст.308,311,315,316,321,322,325,329 КАС України, апеляційний суд, - 
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 26 липня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 16.03.2022р. 

Головуючий у справі
суддя-доповідач:                                                                         Ю.В. Осіпов 

Судді:                                                                                                О.О. Димерлій  

                                                                                                         В.О. Скрипченко