Ухвала
Іменем України
25 січня 2022 року
м. Київ
Провадження № 51-2010 ск 20
Верховний суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:
головуючого –        ОСОБА_1 ,
суддів:                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
розглянув касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня                   2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 120190407300000480,
встановив:
Вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від                        8 червня 2021 року,
ОСОБА_4 ,                                        ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в м. Дніпропетровськ, зареєстрований та проживає по                                      АДРЕСА_1 ,
засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України на 7 років позбавлення волі. 
Ухвалено строк відбуття покарання ОСОБА_4 обчислювати з 5 травня 2019 року. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_4 залишено обраний  - тримання під вартою. 
Вирішено питання про спеціальну конфіскацію, процесуальні витрати та речові докази у провадженні.
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року вирок суду залишено без зміни.
За вироком суду, 5 травня 2019 року приблизно о 17 год. 50 хв. між ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які знаходились у маршрутному таксі № 21 сполученням «Ігрень-Центр», під час руху з житлового масиву «Ігрень» Самарського району до центру міста Дніпра, на відстані близько 400 метрів нижче Самарського мосту через річку Самара по АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин виникла сварка. 
Під час конфлікту у ОСОБА_4 виник умисел, направлений на спричинення тілесних ушкоджень учасникам конфлікту, реалізуючи який, у той же день та час, знаходячись в проході салону вказаного маршрутного таксі, він дістав ніж та умисно наніс ним два удари ОСОБА_5 в ліву частину грудної клітини, внаслідок чого заподіяв йому тілесні ушкодження у вигляді різаної рани на грудній клітині ліворуч, що відповідно до висновку експертизи відноситься до легких тілесних ушкоджень, та проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення, що відповідно до висновку експертизи відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. 
Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на спричинення тілесних ушкоджень, в той же день і час, ОСОБА_4 , знаходячись в маршрутному таксі № 21 сполученням «Ігрень-Центр», та утримуючи ніж в правій руці, умисно наніс ним два удари ОСОБА_6 в передню черевну стінку праворуч та два удари у грудну клітину ліворуч, внаслідок чого заподіяв їй тілесні ушкодження у вигляді непроникаючих колото-різаних поранень грудної клітини та черева, які відповідно до висновку експертизи, відносяться до легких тілесних ушкоджень, та проникаючого колото-різаного торакоабдомінального поранення, що відповідно до висновку експертизи відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння. 
У касаційній сказі засуджений ставить питання про пом`якшення призначеного йому покарання. Зазначає, що судом не було встановлено обтяжуючих покарання  обставин. Вважає, що призначене йому покарання є надмірно суворим, зважаючи на його вік, умови перебування під вартою та те, що перебуваючи у місцях позбавлення волі він захворів на туберкульоз. Тому просить змінити судові рішення щодо нього, і врахувати в якості пом`якшуючої покарання обставини поведінку потерпілого, який наніс йому та його дружині тілесні ушкодження.
Перевіривши доводи касаційної скарги та надані до неї копії судових рішень, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для її задоволення.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_4 та кваліфікація його дій за ч. 1 ст. 121 КК України в касаційній скарзі не оскаржуються.
Що стосується призначеного покарання, то суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд при призначенні покарання повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Вказані вимоги закону при призначенні покарання ОСОБА_4 дотримані.
Як вбачається з копії оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, його відношення до вчиненого, думку прокурора і потерпілих, які просили призначити йому максимальне покарання, визначене в санкції ч.1 ст. 121 КК України. Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання судом не встановлено. 
З урахуванням усіх даних про особу винного, в тому числі й тих, на які посилається засуджений у скарзі, та обставин справи, зокрема, щодо кількості умисно нанесених                  ОСОБА_4 ударів ножем потерпілим, локалізації та характеру тілесних ушкоджень у ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , а саме наявності таких ушкоджень, які призвели до тяжких наслідків – видалення селезінок у потерпілих, суд вважав неможливим застосування до нього положень ст. ст. 69, 75, 76 КК України, і дійшов обґрунтованого висновку про можливість його виправлення та перевиховання лише в умовах ізоляції від суспільства, призначив ОСОБА_4 покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України.
У вироку наведено переконливі підстави такого рішення, та правильно зазначено, що покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України, виходячи з принципів справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації.
Рішення про призначення ОСОБА_4 покарання належним чином умотивовано, воно є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, відповідає справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а обставини, про які йдеться в касаційній скарзі, не суперечать висновку суду стосовно призначеного покарання в межах санкції ч. 1 ст. 121 КК України. З таким рішенням погоджується і суд касаційної інстанції. 
Апеляційний суд, як вбачається зі змісту ухвали від 19 жовтня 2021 року, ретельно перевірив доводи апеляційної скарги засудженого, дав на них мотивовані відповіді, зокрема, вказав, що провокування конфлікту потерпілим, який наносив обвинуваченому та його дружині тілесні ушкодження не є такими, що дають підстави для зменшення ОСОБА_4 покарання з урахуванням тяжкості вчиненого злочину та наслідків, які були спричинені потерпілим. Ухвала суду відповідає вимогам ст. 419 КПК України. 
Обґрунтованих підстав для зміни оскаржуваних судових рішень в частині пом`якшення призначеного покарання в межах доводів касаційної скарги засудженого ОСОБА_4 , колегія суддів не вбачає.
 
Враховуючи викладене, суд касаційної інстанції не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що у відкритті провадження на підставі п. 2 ч. 2                             ст. 428 КПК України, слід відмовити.
Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 8 червня   2021 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року щодо нього.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                    ОСОБА_2                                ОСОБА_3