ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2022 року	Львів	Справа № 500/5490/21 пров. № А/857/23289/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                  Курильця А. Р., Кушнерика М. П., 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі № 500/5490/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

суддя в 1-й інстанції – Мартиць О. І.,
час ухвалення рішення – 15.11.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Тернопіль,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена,

                                                        в с т а н о в и в:

Позивач- ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача- Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області щодо не розгляду та неприйняття нею передбаченого ч.7 ст.118 ЗК України рішення за результатом розгляду його заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, зобов`язати Білобожницьку сільську раду Чортківського району Тернопільської області на першому пленарному засіданні, що відбудеться після набрання рішенням суду законної сили, розглянути його заяву та прийняти рішення про надання йому дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села ОСОБА_2 на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року позов задоволено. Визнано протиправною бездіяльність Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області щодо неприйняття рішення, передбаченого ч.7 ст.118 ЗК України рішення за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 березня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Зобов`язано Білобожницьку сільську раду Чортківського району Тернопільської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 березня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області та прийняти рішення у відповідності з вимогами ст.118 ЗК України. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального права та підлягає скасуванню, покликаючись на те, що, діючи в інтересах громади села та з метою економії часу, листом було повідомлено позивача, що спірна земельна ділянка є пасовищем, а, отже, не може бути передана у власність одній особі, та повернула документи позивачу на доопрацювання, тобто для подання позивачем на розгляд сесії Білобожницької сільської ради іншої земельної ділянки розміром 2 га не з цільовим призначенням «для сінокосіння та випасу худоби», а з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», однак позивач цього не зробив, тому за вказаних обставин Білобожницька сільська рада не мала можливості прийняти відповідне рішення. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем поданий не був. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження судом першої інстанції.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без виклику учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач- ОСОБА_1 24 березня 2021 року звернувся до Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області.
Листом Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 22 квітня 2021 року №439/03-05 позивачу повідомлено, що в доданих графічних матеріалах (викопіюванні) зазначені землі сільськогосподарського призначення "для сінокосіння і випасання худоби" (пасовище), які згідно зі ст.34 ЗК України не можуть бути надані у власність.
Вважаючи бездіяльність відповідача протиправною, а лист - відповідь незаконним та необґрунтованим, та вважаючи, що заява про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для ведення садівництва має розглядатись на черговій сесії відповідача, позивач звернувся з цим позовом в суд.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, не приймаючи жодного з визначених ч.7 ст.118 ЗК України рішень з питання надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, допустив протиправну бездіяльність, і належним способом захисту порушеного права у спірних правовідносинах є зобов`язання Білобожницьку сільську раду Чортківського району Тернопільської області розглянути заяву ОСОБА_1 від 24 березня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області та прийняти рішення у відповідності з вимогами ст.118 ЗК України.
Такі висновки суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідають нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильними, законними та обґрунтованими, виходячи з наступного.
Ст.14 Конституції України гарантує право власності на землю. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Крім того, відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Законом, який регулює земельні правовідносини, є Земельний кодекс України від 25.10.2001 №2768-III, а також прийняті відповідно до Конституції України та цього Кодексу нормативно-правові акти.
Так, згідно з положеннями п."б" ч.1 ст.81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності.
Відповідно до п."а" ч.3 ст.22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва, фермерського господарства. 
Ч.1,2 ст.116 ЗК України передбачають, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.
Як передбачено п."в" ч.3 ст.116 ЗК України, безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.
Крім того, відповідно до п."б" ч.1 ст.121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення селянського господарства в розмірі не більше 2,00 гектара.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено ст.118 ЗК України.
Так, згідно з положеннями ч.6 ст.118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Ч.7 ст.118 ЗК України зазначає, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
З аналізу наведених вище правових норм, якими врегульовано процедуру безоплатного отримання земельних ділянок, можна дійти висновку про те, що всі дії відповідних суб`єктів земельно-правової процедури є взаємопов`язаними, послідовними і спрямовані на досягнення результату у вигляді отримання земельної ділянки у власність.
Крім того, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, ч.7 ст.118 ЗК України визначає вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства.
П."а", "б" ч.1 ст.12 ЗК України передбачають, що до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Крім того, згідно з положеннями п.34 ч.1 ст.26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" (№280/97-ВР) виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються такі питання: вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.
Відповідно до ч.1 ст.46 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільська, селищна, міська, районна у місті (у разі її створення), районна, обласна рада проводить свою роботу сесійно. Сесія складається з пленарних засідань ради, а також засідань постійних комісій ради.
Зі змісту ч.1 ст.47 цього Закону постійні комісії ради є органами ради, що обираються з числа її депутатів, для вивчення, попереднього розгляду і підготовки питань, які належать до її відання, здійснення контролю за виконанням рішень ради, її виконавчого комітету.
На підставі ч.4 ст.47 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" постійні комісії за дорученням ради або за власною ініціативою попередньо розглядають проекти програм соціально-економічного і культурного розвитку, місцевого бюджету, звіти про виконання програм і бюджету, вивчають і готують питання про стан та розвиток відповідних галузей господарського і соціально-культурного будівництва, інші питання, які вносяться на розгляд ради, розробляють проекти рішень ради та готують висновки з цих питань, виступають на сесіях ради з доповідями і співдоповідями.
Крім того, згідно з положеннями ч.1-3 ст.59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. При встановленні результатів голосування до загального складу сільської, селищної, міської ради включається сільський, селищний, міський голова, якщо він бере участь у пленарному засіданні ради, і враховується його голос.
Рішення ради приймаються відкритим поіменним голосуванням, окрім випадків, передбачених пунктами 4 і 16 статті 26, пунктами 1, 29 і 31 статті 43 та статтями 55, 56 цього Закону, в яких рішення приймаються таємним голосуванням.
Аналізуючи наведені вище правові норми, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що за результатами розгляду заяви про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою орган місцевого самоврядування приймає лише одне із рішень визначених ч.7 ст.118 ЗК України: про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або мотивовану відмову у його наданні.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач 24 березня 2021 року звернувся до Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність (безоплатно) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області.
Разом з тим, листом Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області від 22 квітня 2021 року №439/03-05 позивачу повідомлено, що в доданих графічних матеріалах (викопіюванні) зазначені землі сільськогосподарського призначення "для сінокосіння і випасання худоби" (пасовище), які згідно зі ст.34 ЗК України не можуть бути надані у власність.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що  лист відповідача від 22 квітня 2021 року №439/03-05 не може вважатися належною відмовою у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, і, відповідно, клопотання позивача не розглянуте Білобожницькою сільською радою Чортківського району Тернопільської області у строк та у спосіб, встановлені Земельним кодексом України та Законом України "Про місцеве самоврядування в Україні".
Таким чином, як правильно зазначив суд першої інстанції, відсутність належним чином оформленого рішення Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, або мотивовану відмову у його наданні свідчить про те, що органом місцевого самоврядування не прийнято жодного рішення з переліку тих, які він повинен був прийняти за законом.
Аналізуючи наведені вище правові норми та враховуючи встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач, не приймаючи жодного з визначених ч.7 ст.118 ЗК України рішень з питання надання позивачу дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність, допустив протиправну бездіяльність, порушене право позивача підлягає захисту шляхом визнання протиправною бездіяльності Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області щодо неприйняття рішення, передбаченого ч.7 ст.118 ЗК України за результатом розгляду заяви ОСОБА_1 від 24 березня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, та у спірних правовідносинах належним способом захисту прав та інтересів позивача є зобов`язання Білобожницьку сільську раду Чортківського району Тернопільської області розглянути заяву позивача від 24 березня 2021 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2.0000 га поблизу села Білий Потік на території Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області та прийняти рішення у відповідності з вимогами ст.118 ЗК України.
Враховуючи наведене вище, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про підставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                   п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Білобожницької сільської ради Чортківського району Тернопільської області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 року у справі № 500/5490/21 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 09 березня 2022 року.