ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 січня 2022 року           справа №200/5699/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Геращенко І.В., Компанієць І.Д. розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 р. у справі № 200/5699/21  (головуючий І інстанції Грищенко Є.І.) за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Донецького обласного територіального центру комплектування та соціальної підтримки про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
                                            
                                                      У С Т А Н О В И В:

12 травня 2021 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум, оформлене протоколом № 49 від 27 березня 2020 року в частині, що стосується ОСОБА_1 , зобов`язання призначити та виплатити одноразову грошову допомогу, як особі, яка отримала захворювання під час виконання обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності (25%), пов`язаної із захистом Батьківщини. 
В обґрунтування позову зазначено, що під час виконання обов`язків військової служби позивач отримав захворювання, що привело до часткової втрати працездатності, пов`язаної із захистом Батьківщини, що підтверджується довідкою МСЕК 12ААА № 032174. 
У лютому 2020 року позивач звернувся до відповідача через Донецький обласний військовий комісаріат із заявою та необхідними документами  про виплату одноразової грошової допомоги згідно статті 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”. 12  листопада 2020 року позивачу було вручено лист № 116/9/кц/1/5498 від 28.10.2020 в якому повідомлено, що згідно протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсації сум від 27 березня 2020 року № 49 в призначенні грошової допомоги було відмовлено. 
Відмова мотивована тим, що позивача звільнено з військової служби 27 березня 2019 року, а ступінь працездатності встановлено 11 лютого 2020 року, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Позивач вважає таке рішення відповідача протиправним та таким, що порушує його права, оскільки позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення грошової допомоги відразу після отримання документів, що підтверджують втрату працездатності та не міг звернутись раніше, не надавши такі документи. Крім того, позивачу встановлено ступінь втрати працездатності станом на 27 березня 2019 року, тобто втрата працездатності мала місце на момент звільнення з військової служби.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 р. у справі № 200/5699/21 позов задоволено частково, внаслідок чого визнано протиправним та скасовано рішення, викладене у витягу з протоколу засідання комісії Міністерства борони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням та виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49 яким ОСОБА_1 відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Зобов`язано Міністерство оборони України повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності від 21 лютого 2020 року та додані до неї документи, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні. В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач був звільнений 27 березня 2019 року, а ступінь втрати працездатності було встановлено 18 лютого 2020 року, тобто після збігу трьох місяців після звільнення з такої служби, права на отримання грошової допомоги позивач не має.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України.
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач – ОСОБА_1 , громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_3 від 20 лютого 2020 року позивач має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни – учасників бойових дій.
Відповідно до витягу з наказу військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_2 від 27 березня 2019 року № 88 ОСОБА_1 з 27 березня 2019 року виключено зі списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_2 та всіх видів забезпечення, а з котлового забезпечення з 28 березня 2019 року.
Відповідно до довідки Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 01.07.2020 р. № 12 ОСОБА_1 отримав направлення на МСЕК 10 липня 2019 року за вих. № 119 для встановлення інвалідності або проценту втрати працездатності.
Відповідно до листа Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату від 19.10.2020 р. № 03/1343 особова справа підполковника запасу ОСОБА_1 надійшла до Маріупольського об`єднаного міського військового комісаріату 19 червня 2019 року.
Відповідно до довідки про результат визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності серії 12ААА № 032174 від 18 лютого 2020 року ОСОБА_1 встановлено 25% втрати працездатності на 27 березня 2019 року.
21 лютого 2021 року позивач через Донецький ОВК звернувся до відповідача із заявою про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із втратою 25% працездатності.
До заяви додано: копі паспорту, копію ІНН, копію військового посвідчення, копію наказу про виключення зі списків частини, довідки про участь в АТО, копію свідоцтва про хворобу МСЕК, копію реквізитів банку.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49 позивачу відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги. Зазначено, що заявника звільнено з військової служби 27 березня 2019 року,  а ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання , пов`язаного із захистом Батьківщини встановлено 11 лютого 2020 року, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01 квітня 2020 року № 11/438 позивача повідомлено про те, що йому відмовлено в призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49.
Листом Кадрового центру сухопутних військ Збройних сил України від 28 жовтня 2020 року № 116/9/кц/1/5498 позивача повідомлено про відсутністю у нього права на виплату одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне. 
Статтею 17 Конституції України  встановлено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Закон України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” (далі - Закон №2011, у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно із ч. 1 Закону №2011 соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 16 Закону №2011 одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема, отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 16-2 Закону №2011 одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2 статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України. При цьому у випадках, зазначених у підпункті 5 пункту 2 статті 16 цього Закону, розмір одноразової грошової допомоги не може бути меншим за 70-кратний прожитковий мінімум, встановлений законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року.
Відповідно до ч. 9 ст. 16-3 Закону №2011 Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України затверджено Порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - Порядок №975), який визначає механізм призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності (далі - одноразова грошова допомога) військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - військовослужбовець, військовозобов`язаний та резервіст).
Відповідно до п.3 Порядку № 975 (у редакції на момент звернення позивача із заявою про призначення грошової допомоги) днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є:
у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть;
у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду та зміни групи інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії про первинне встановлення інвалідності;
у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до Витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49 підставою відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги є те, що його звільнено з військової служби 27 березня 2019 року, а 11 лютого 2020 року встановлено ступінь втрати працездатності внаслідок захворювання, пов`язаного із захистом Батьківщини, тобто понад тримісячний термін після звільнення з військової служби.
Суд зазначає, що у довідці МСЕК серії 12ААА № 032174 про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках зазначено дату огляду – 18 лютого 2020 року, проте у п. 4 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках: 25% на 27 березня 2019 року.
Відповідно до ч. 2  ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України  у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема: обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи й цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Так зокрема, принцип прийняття рішення, вчинення дії обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії) є одночасно і орієнтиром при реалізації повноважень владного суб`єкта, який вимагає від останнього враховувати як обставини, на обов`язковість урахування яких прямо вказують законодавчі акти, так і інші обставини, що мають значення у конкретній ситуації.
При прийнятті оскаржуваного рішення, а саму у витягу з протоколу зсідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49, комісія, розглянувши надані документи, не надала оцінку зазначеній у пункті 4 довідки МСЕК серії 12 ААА № 032174 даті встановлення ступеню втрати працездатності у відсотках: 25% на 27 березня 2019 року.
З витягу з протоколу засідання від 27 березня 2020 року № 49 вбачається, що комісія дійшла висновку про відмову у призначені позивачу одноразової грошової допомоги розглянувши подані документи.
Ухвалою суду першої інстанції від 06 серпня 2021 року зобов`язано відповідача та третю особу надати суду засвідчену належним чином копію заяви позивача про виплату одноразової грошової допомоги згідно ст. 16 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” разом з усіма доданими до неї документами.
На виконання вказаної ухвали третьою особою були надані документи, а саме: заяву від 21.02.2020 р., довідку МСЕК серії 12 ААА № 032174, довідку про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, посвідчення № НОМЕР_4 , паспорт, свідоцтво про хворобу №1896 та продовження свідоцтва про хворобу №11896, посвідчення офіцера НОМЕР_5 , тимчасове посвідчення військовозобов`язаного №03/1059.
Таким чином, при прийнятті оскаржуваного рішення, що викладене у витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 27 березня 2020 року № 49, комісія розглянувши подані документи не надала оцінку зазначеній у пункті 4 довідці МСЕК серії 12ААА №032174 даті встановлення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках: 25% на 27 березня 2019 року у зв`язку з чим, відповідачем порушений вищезазначений принцип прийняття рішення, а тому таке рішення підлягає визнанню протиправним та скасуванню.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача призначити та виплатити позивачу грошову допомогу, слід зазначити наступне.
Згідно ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
З огляду на наведене, враховуючи те, що відповідачем не було надано оцінки по суті даті встановлення ступня втраті професійної працездатності позивача, зазначеній у п. 4 довідки МСЕК, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість частково задовольнити позовні вимоги шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути подані позивачем документи про призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку із встановленням ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у даному рішенні.
Посилання позивача на висновку Верхового Суду, що викладені у постановах у справах №826/6846/16 від 04 березня 2020 року та № 760/9823/16-а, судом не приймаються, оскільки обставини у вказаних справі не є тотожними з даною.
Відповідно до вимог частин першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Нормами частини другої зазначеної статті встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд, відповідно до положень частини п`ятої статті 77 КАС України, вирішує справу на підставі наявних доказів.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів не знаходить правових підстав для задоволення апеляційної скарги і відповідно для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, правові висновки суду першої інстанції скаржником не спростовані.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 р. у справі № 200/5699/21 - залишити без задоволення.                                                                                                    
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 09 вересня 2021 р. у справі № 200/5699/21 - залишити без змін.                                                                                       
Повне судове рішення складено 18 січня 2022 року.    
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                     І.В. Геращенко

                                                                                                               І.Д. Компанієць