ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/612/22 Справа № 172/94/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Єдаменко  І. В. Суддя у 2-й інстанції - Красвітна  Т. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2022 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого –                        Красвітної Т.П., 
суддів:                                Єлізаренко І.А., Свистунової О.В., 
при секретарі                         Ситнику Б.А., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок неправомірних дій (злочину), – 

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 27 червня 2010 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , близько о 15 годин 00 хвилин керуючи автомобілем «DEWOO NЕХІА" державний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Пушкіна в селі Маломихайлівка Покровського району Дніпропетровської області, скоїв зіткнення з мотоциклом «Урал ИМ3810310» державний номер НОМЕР_2 , яким керував позивач ОСОБА_3 , який в боковому причепі перевозив свою неповнолітню доньку ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок дорожньої транспортної пригоди ОСОБА_1 причинив ОСОБА_2 тілесні ушкодження у виді забійної рани обличчя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи № 165-2010р. «Е» від 30.09.2010 року, відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я. Додатковою судово - медичною експертизою № 2/165-2010 від 18.10.2010 року виявлено наявність посттравматичного рубця в області лівої щоки, і згідно з консультацією лікаря спеціаліста досягнення бажаного косметичного ефекту, тобто зникнення рубця, звичайним терапевтичними засобами неможливо. 16 листопада 2020 року Васильківським районним судом Дніпропетровської області було винесено ухвалу, якою було закрито кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності, посилаючись на ст.49 КК України, що не є реабілітаційними обставинами. Внаслідок противоправних дій відповідач спричинив ОСОБА_2 моральну шкоду. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які вона зазнала через нанесені їй тілесні ушкодження, а також принизив її честь та гідність, внаслідок чого у неї порушився звичайний порядок життя на певний час. ОСОБА_2 було визнано по кримінальній справі №433/1269/12 як потерпілою стороною. Тому позивач просила стягнути на свою користь з відповідача моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн. 
Рішенням Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 моральну шкоду на користь ОСОБА_2 у розмірі 30000,00 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати у розмірі 908,00 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.
Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного. 
Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що відповідно до ухвали Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2020 року у справі №433/1269/12, пасажиру ОСОБА_2 були спричинені тілесні ушкодження у виді забійної рани обличчя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №165-2010 р. «Е», відносяться до легких тілесних ушкоджень, які потягли короткочасний розлад здоров`я (а.с. 3-5).
Згідно з додатковою судово-медичною експертизою №212/165-2010/«Е» від 18.10.2010 року, при огляді потерпілої ОСОБА_2 виявлено наявність посттравматичного рубця в області лівої щоки, і згідно з консультацією лікаря спеціаліста досягнення бажаного косметичного ефекту, тобто зникнення рубця, звичайними терапевтичними засобами неможливо.
Тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_2 у виді посттравматичного рубця в області лівої щоки, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили гнітюче спотворення обличчя.
Згідно з висновком комісійної судової транспортно-трасологічної та автотехнічної експертизи №2 10190/481 від 28.01.2014 року, в даній дорожньо-транспортній ситуації технічна можливість уникнути зіткнення з мотоциклом «Урал» для водія автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_1 визначалась шляхом виконання ним вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України:
- п. 12.1 ПДР: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»;
- п. 13.1 ПДР: «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу»;
- п. 13.3 ПДР: «Під час обгону, випередження, об`їзду перешкоди чи зустрічного роз`їзду необхідно дотримувати безпечного інтервалу, щоб не створювати небезпеки для дорожнього руху», для чого у нього не було ніяких перешкод технічного характеру.
В даній дорожньо-транспортній ситуації дії водія автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_1 не відповідали вимогам вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України та, з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
В даній дорожньо-транспортній ситуації уникнення зіткнення з автомобілем «DAEWOO NEXIA» не визначалось односторонніми діями водія мотоциклу «Урал» ОСОБА_3 , а цілком залежало від дій водія автомобіля «DAEWOO NEXIA» ОСОБА_1 по виконанню ним вимог п.п. 12.1, 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху України.
Також, Ухвалою Васильківського районного суду Дніпропетровської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнено від кримінальної відповідальності за фактом вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності (а.с. 3-5).
Відповідно до довідки від 27.06.2010 ОСОБА_2 зверталась до Покровської ЦРЛ у зв`язку з забійною раною на обличчі, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 7).
За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Відповідно до частини першої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права (частина перша статті 23 ЦК України).
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Згідно п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України» Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; встановивши, що позивач отримала тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за участі відповідача; враховуючи, що останнім не доведено, що позивачу спричинена шкода не з його вини; приймаючи до уваги, що моральна шкода ОСОБА_2 полягає у перенесенні нею фізичного болю, втраті душевного спокою через хвилювання, порушенням її нормальних життєвих зв`язків, необхідності проходження лікування, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди у розмірі 30000,00 грн.
Доводи апелянта, що судом першої інстанції при винесенні оскаржуваного рішення не застосовувались правові висновки щодо застосування відповідних норм права які викладені у постанові Пленуму Верховного суду України №6 від 27 березня 1992 року, а саме те, що особи, які спільно заподіяли шкоду, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим, а також те, що порушення Правил дорожнього руху водієм мотоциклу марки “УРАЛ ІМ 3810310” сприяло як виникненню так і збільшенню шкоди спричиненої в дорожньо-транспортної пригоди є безпідставними. Оскільки, в ухвалі Васильківського районного суду Дніпропетровської області від 16.11.2020 року у справі №433/1269/12 встановлено, що в діях водія мотоцикла «Урал» ОСОБА_3 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились би в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За змістом ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Таким чином, колегія приходить до висновку про наявність підстав для залишення апеляційної скарги без задоволення, а оскаржуваного рішення місцевого суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення. 
Рішення Покровського районного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2021 року – залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду. 

Головуючий                                                                        Т.П. Красвітна

Судді                                                                                І.А. Єлізаренко
                                                                               
                                                                                       О.В. Свистунова