П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 р.	м. Одеса	Справа № 420/2504/21	

 	                     Суддя в суді І інстанції Тарасишиної О.М.                      Рішення суду І інстанції прийнято у м. Одеса 	
Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                                                  Яковлєва О.В.,
суддів:                                                                      Єщенка О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Головному управлінню ДПС в Одеській області про визнання протиправною та скасування податкової вимоги від 21 жовтня 2020 року № 10420-13.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовано тим, що позивачем самостійно задекларовано зобов`язання зі сплати земельного податку у спірному періоді, а як наслідок такі зобов`язання вважаються узгодженими та підлягають сплаті.
При цьому, у зв`язку з несплатою узгоджених податкових зобов`язань, податковим органом правомірно сформовано оскаржувану податкову вимогу.
Крім того, в апеляційній сказі зазначається, що позивачем подано уточнюючу податкову декларацію, якою зменшено раніше задекларовані зобов`язання зі сплати земельного податку у спірному періоді, лише у грудні 2020 року, тобто після отримання оскаржуваної податкової вимоги.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що подана апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що за даними ІТС «Податковий блок», станом на 20 жовтня 2020 року, у ФОП ОСОБА_1 обліковувався податковий борг із земельного податку з фізичних осіб на загальну суму 249  548,38 грн., що виник у зв`язку з простроченням граничних терміни самостійно задекларованих податкових зобов`язань.
При цьому, позивачем 09 грудня 2020 року подано уточнену податкову декларацію з плати за землю у зв`язку з продажем належної позивачу земельної ділянки 18 лютого 2020 року за кадастровим номером 5110137300:13:007:0006.

В свою чергу, 21 грудня 2020 року позивачем отримано вимогу ГУ ДПС в Одеській області від 21 жовтня 2020 року № 10420-13 зі сплати земельного податку із фізичних осіб, на суму 249  548,38 грн.
Не погоджуючись з правомірністю отриманої вимоги, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлення зазначених обставин спраив, судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як позивачу протиправно надіслано оскаржувану вимогу про сплату боргу, з чим погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно пп. 14.1.153 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу;
Згідно п. 54.1 ст. 54 ПК України, крім випадків, передбачених податковим законодавством, платник податків самостійно обчислює суму податкового та/або грошового зобов`язання та/або пені, яку зазначає у податковій (митній) декларації або уточнюючому розрахунку, що подається контролюючому органу у строки, встановлені цим Кодексом. Така сума грошового зобов`язання та/або пені вважається узгодженою.
Згідно п. 287.1 ст. 287 ПК України, власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
У разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Згідно п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога не надсилається (не вручається), якщо загальна сума податкового боргу платника податків не перевищує шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У разі збільшення загальної суми податкового боргу до розміру, що перевищує шістдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, контролюючий орган надсилає (вручає) податкову вимогу такому платнику податків.
Згідно п. 59.4 ст. 59 ПК України, податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності вимоги Головного управлінню ДПС в Одеській області про сплату боргу від 21 жовтня 2020 року № 10420/13.
В даному випадку, з податкової вимоги вбачається, що станом на 20 жовтня 2020 року за позивачем рахується заборгованість зі сплати земельного податку, на загальну суму 249  548,38 грн.
В свою чергу, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог в межах доводів та вимог апеляційної скарги податкового органу, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
Так, сторонами у справі не заперечується, що позивач самостійно у 2020 році визначив розмір щомісячного платежу зі сплати земельного податку за належну йому земельну ділянку з кадастровим номером 5110137300:13:007:0006, на загальну суму 249  374,84 грн.
При цьому, колегія суддів зазначає, що 09 грудня 2020 року позивачем подано уточнюючу декларацію з плати за землю, якою зменшено раніше визначене податкове зобов`язання з плати за землю, починаючи з лютого 2020 року, на загальну суму 215  694,90 грн.
В даному випадку, позивач пояснює таке зменшення фактом відчуження відповідної земельної ділянки 17 лютого 2020 року (а.с. 6).

В свою чергу, колегія суддів зазначає, що податковим органом жодним чином не заперечується факт відчуження земельної ділянки позивачем, а також правомірність проведеного позивачем корегування своїх податкових зобов`язань.
Між тим, з аналізу вищевикладених положень законодавства вбачається, що у разі припинення права власності або права користування земельною ділянкою плата за землю сплачується за фактичний період перебування землі у власності або користуванні у поточному році.
Тобто, враховуючи вищевикладені положення законодавства, колегія суддів вважає, що позивач не має обов`язку сплачувати плату за відчужену земельну ділянку з 17 лютого 2020 року. 
З іншого боку, колегія погоджується з доводом апеляційної скарги податкового органу про те, що позивачем подано відповідну уточнюючу податкову декларацію після направлення йому оскаржуваної податкової вимоги.
Проте, враховуючи факт включення до оскаржуваної вимоги сум земельного податку, який не має сплачуватись позивачем, колегія суддів не може визнати таку вимогу правомірною.
Крім того, колегія суддів враховує, що податковим органом, як до суду першої інстанції так і до суду апеляційної інстанції, не надано детального розрахунку суми визначеної у оскаржуваній вимозі суми податкового боргу, а як наслідок колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність скасування оскаржуваної вимоги у повному обсязі.
Крім того, щодо доводів податкового органу про те, що станом на 18 січня 2021 року розмір податкового боргу позивача за відповідним платежем складає 118 434,22 грн., колегія суддів зазначає, що такі пояснення не підкріплені належними доказами та жодним чином не доводять правомірності оскаржуваної податкової вимоги від 21 жовтня 2020 року.
При цьому, судом першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допущено, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Одеській області – залишити без задоволення, а рішення Одеського окружного адміністративного суду від 21 травня 2021 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Головне управління ДПС в Одеській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків передбачених у п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Єщенко О.В.    Крусян А.В.