Постанова
Іменем України
 
22 грудня 2021 року
м. Київ
 
справа №552/2960/15
провадження № 61-5179св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Бурлакова С. Ю. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Червинської М. Є.,
 
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
особа, що подала апеляційну скаргу- ОСОБА_3 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу   ОСОБА_4 на ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2021 року у складі колегії суддів: Крівчун Т. О., Абрамова П. С., Дряниці Ю. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - 
ПАТ «УкрСиббанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , 
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
 
Позов обґрунтовано тим, що 30 серпня 2006 року між банком 
та ОСОБА_1 укладено кредитний договір про надання споживчого кредиту № 11031247000. 
 
Відповідно до умов договору банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 
50 000,00 дол. зі сплатою 11 % річних за користування кредитними коштами. ОСОБА_1 взяла на себе зобов`язання сплатити кредит до 29 червня 
2011 року. 
 
02 лютого 2009 року між банком та ОСОБА_1 укладена додаткова угода до цього кредитного договору. Сторони домовились про зміну схеми погашення кредиту - ануїтетну, встановлено ануїтетний платіж в розмірі 400,00 дол. США 
зі строком сплати до 05 числа кожного місяця, також цього ж дня укладено 
ще одна додаткова угода, відповідно до умов якої перенесені строки виконання зобов`язань зі сплати прострочених процентів, змінено кінцевий термін повернення кредиту не пізніше 04 червня 2028 року. 
 
06 квітня 2009 року між тими ж сторонами укладена додаткова угода № 2 
до кредитного договору, відповідно до умов якої перенесені строки виконання зобов`язань зі сплати прострочених процентів.
 
З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов`язань 
за кредитним договором від 30 серпня 2006 року, між банком та ОСОБА_2 укладений договір поруки. 26 січня 2010 року між банком та ОСОБА_2 укладений договір про внесення змін до договору поруки, відповідно до умов якого поручитель надав згоду забезпечувати змінене основне зобов`язання, договір доповнено пунктом 7. 
 
ОСОБА_1 не сплачує кредит із січня 2013 року, а тому, порушує взяті 
на себе зобов`язання, у зв`язку з чим банк направляв відповідачам вимоги про погашення боргу по кредитному договору, однак вони були не виконані.
 
Вказують, що заборгованість по кредитному договору становить 
23 222,784 дол. США, яка складається із кредитної заборгованості у розмірі 
21 422,27 дол. США, заборгованості за процентами 1 799,47 дол. США, також нарахована пеня у розмірі 11 021,59 грн.
 
Просив стягнути солідарно з відповідачів вказану суму зоборгованості 
за кредитним договором.
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області 
від 08 лютого 2016 року, позов задоволено.
 
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2006 року № 11031247000 у розмірі 523167,89 грн. Вирішено питання судових витрат.
 
Суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки відповідач не виконувала умови кредитного договору у результаті чого утворилась заборгованість, яка підлягає стягненню у солідарному порядку із боржника та поручителя.
 
Короткий зміст ухвал апеляційної інстанції 
 
З рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року 
не погодилась особа, яка не брала участі у розгляді справи в суді першої інстанції - ОСОБА_4 , яка подала на нього апеляційну скаргу, посилаючись у ній 
на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а тому просить рішення суду скасувати та постановити нове про відмову 
в позові, вирішити питання судових витрат по справі.
 
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2021 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтава від 22 липня 2015 року закрито.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як позичальника 
та поручителя, при цьому вказаним рішенням суду не вирішувались питання щодо солідарності зобов`язань відносно іпотекодавця ОСОБА_4 , жодного аналізу щодо прав та обов`язків апелянта вказане рішення суду не містить 
та ОСОБА_4 не є стороною кредитного договору від 30 серпня 2006 року 
№ 11031247000, а тому права ОСОБА_4 відповідним оскаржуваним судовим рішенням порушено не було.
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У серпні 2021 року ОСОБА_4 подала до Верховного Суду касаційну скаргу 
у якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просила оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати і справу направити до суду апеляційної інстанції.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції залишив поза увагою, що рішення суду безпосередньо впливає на її права та обов`язки, 
як майнового поручителя по кредитному договору від 30 серпня 2006 року 
№ 11031247000, у зв`язку з преюдиційністю рішення Київського районного суду м. Полтава від 22 липня 2015 року у справі № 552/2960/15-ц для апелянта 
та її прав та обов`язків, в іншій цивільній справі, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м. Полтави, а саме справи № 552/3757/15-ц.
 
Доводи інших учасників справи
 
У вересні 2021 року АТ «УкрСиббанк» надіслало до Верховного Суду відзив 
на касаційну скаргу, в якому просило касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу - без змін. Зазначало, що твердження скаржника є безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають 
до задоволення.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 552/2960/15-ц, витребувано її з Київського районного суду м. Полтави.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою ОСОБА_4 посилалась на те, 
що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції вирішено питання про її права та обов`язки як майнового поручителя по кредитному договору від 30 серпня 2006 року № 11031247000, у зв`язку з преюдиційністю рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 липня 2015 року у справі № 552/2960/15-ц для ОСОБА_4 в іншій цивільній справі, яка перебуває в провадженні Київського районного суду м. Полтави, а саме справи № 552/3757/15-ц. 
 
Оскільки оскаржуваним рішенням визначено розмір заборгованості 
за кредитним договором від 30 серпня 2016 року № 11031247000 з якою 
ОСОБА_4 не погоджується, то вона має право на оскарження рішення суду 
від 22 липня 2015 року, так як саме такий розмір боргу (розмір вимог) буде визначальним при вирішенні питання про звернення стягнення предмет іпотеки.
 
Вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 пред`явлені в межах розгляду справи 
№ 552/3757/15-ц.
 
Відповідно до постанови Верховного Суду від 19 серпня 2020 року у справі 
№ 552/3757/15-ц, загальна сума вимог банку до ОСОБА_4 становить - 
33 803,42 дол. США та 130 414,74 грн нарахованої пені, для задоволення яких ПАТ «УкрСиббанк» і звернулось до суду з позовом про звернення стягнення 
на предмет іпотеки.
 
Згідно зі змісту даного позову (справа № 552/2960/15-ц) предметом вимог банку до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 є заборгованість в розмірі 21 422,27 дол. США, заборгованості по процентам 1 799,47 дол. США, також нарахована пеня 
у розмірі 11 021,59 грн.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
 
Мотиви і доводи, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
За змістом положень статті 55 Конституції України кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку.
 
Стаття 129 Конституції України встановлює основні засади судочинства, якими, зокрема, є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8 частини 1 цієї статті).
 
Вказана конституційна норма конкретизована законодавцем в статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якою учасники судового процесу та інші особи мають право на апеляційний перегляд справи 
та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Отже, реалізація конституційного права на оскарження судового рішення названим Законом ставиться в залежність від положень процесуального закону.
 
Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, але суд вирішив питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, така особа користується процесуальними правами і несе процесуальні обов`язки учасника справи (частина третя статті 352 ЦПК України).
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі 
не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.
 
На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена 
до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку 
зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.
 
При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції 
є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи 
у відповідних правовідносинах. 
 
Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду проправа та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. 
 
В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого 
в пункті 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося. 
 
Про закриття апеляційного провадження суд апеляційної інстанції постановляє ухвалу, яка може бути оскаржена в касаційному порядку (частина друга статті 362 ЦПК України).
 
Апеляційний суд, на виконання вимог процесуального закону, відкрив апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , яка 
не брала участі у справі, належним чином дослідив доводи апеляційної скарги 
та, встановивши, що суд першої інстанції не вирішував в оскаржуваному рішенні питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки заявника, дійшов правильного висновку про закриття апеляційного провадження відповідно 
до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Установлено, що предметом розгляду справ № 552/3757/15-ц та № 552/2960/15ц є різні вимоги банку до різних відповідачів, а також щодо різних сум заборгованості, тому підстав вважати, щорішення Київського районного суду 
м. Полтави від 22 липня 2015 року у справі № 552/2960/15-ц має преюдиційне значення для ОСОБА_4 щодо її прав та обов`язків, немає.
 
Аргументи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками суду апеляційної інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
 
Таким чином, доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції та зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального та процесуального права.
 
Отже, оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, постановленим із правильним застосуванням норм матеріального права 
та додержанням норм процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

 
Висновки за результатом розгляду справи
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Полтавського апеляційного суду від 15 липня 2021 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ю. Бурлаков
 
                                                                                                                        В. М. Коротун
 
                                                                                                                        М. Є. Червинська