Справа № 303/5298/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        10 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Кожух О.А.,
суддів – Джуги С.Д., Куштана Б.П.,
за участі секретаря – Волощук В.І.         
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року (повний текст рішення складено 13.10.2021, головуючий суддя Куцкір Ю.Ю.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Закарпатської області про відшкодування моральної шкоди,

       в с т а н о в и в :        

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Національної поліції в Закарпатської області, про відшкодування моральної шкоди, заподіяною бездіяльністю у розмірі 81000 грн.
Позов мотивовано тим, що 13.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області із заявою-повідомленням про вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 364 КК України, ймовірно посадовими особами виконавчого комітету Мукачівської міської ради при підготовці проекту рішення та розгляді його клопотання від 02.09.2019. 
Зазначав, що ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2020 у справі №303/2510/20 скаргу ОСОБА_1 , подану в порядку п. 1 ч. 1 ст. 303 КПК України на бездіяльність Мукачівського ВП ГУПН в Закарпатській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР – задоволено частково. Зобов`язано особу Мукачівського ВП ГУПН в Закарпатській області, уповноважену на внесення відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення, вчинити дії, передбачені ч.1 ст.214 КПК України за заявою-повідомлення ОСОБА_1 від 13.05.2020.
03.06.2020 уповноваженою особою Мукачівського відділу поліції ГУПН в Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР за №12020070040001158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України . 
Вказував, що позивачем було подано до Мукачівського відділу поліції ГУПН в Закарпатській області клопотання від 05.08.2020, у якому він, зокрема, просив надати інформацію про вжиті заходи, прийняті процесуальні рішення та проведені слідчі дії, однак такої інформації ОСОБА_1 Мукачівським відділом поліції ГУПН в Закарпатській області надано не було.
Посилався, що за період із 14.05.2020 до моменту пред`явлення позову відповідачем не вжито жодних заходів досудового розслідування для з`ясування фактичних обставин справи та притягнення винних до відповідальності. Відтак, на думку позивача, уповноваженими особами відповідача вчинено умисну бездіяльність, яка полягала у не розслідуванні заяви-повідомленні позивача від 13.05.2020 про кримінальне правопорушення.
На переконання позивача вказана бездіяльність підпадає під поняття інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, а тому на користь позивача підлягає відшкодуванню моральна шкода на підставі пункту 1 частини першої статті 1 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР). 
Зокрема згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України від 01.12.1994 № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду (ч. 2 ст. 1 Закону № 266/94-ВР).
Посилаючись на ст. 13 Закону № 266/94-ВР, вказував, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 
Своєю бездіяльністю відповідач завдав позивачу моральну шкоду, яку за період з 14.06.2020 по 01.07.2021 ОСОБА_1 оцінив у розмірі 81 000 гривень, виходячи з того, що мінімальна заробітна плата станом на 01.01.2021 становить 6000 грн. 
Посилаючись на дані обставини, просив стягнути з державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 81000 грн.
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 13.10.2021 у задоволенні позову ОСОБА_1 – відмовлено.
Не погодившись із вказаним рішенням, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким його позов задовольнити. 
Доводи апеляційної скарги аналогічні доводам позовної заяви. Зокрема зазначає, що на підставі п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону № 266/94-ВР підлягає відшкодуванню не тільки шкода внаслідок незаконного засудження, повідомлення про підозру, арешту, обшуку, виїмки, а також інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. Вказує, що такими іншими процесуальними діями є бездіяльність відповідача, який не здійснив розслідування заяви-повідомлення позивача від 13.05.2020 про кримінальне правопорушення. Посилається на те, що розслідування має бути ефективним, своєчасним, незалежним, безстороннім, забезпечувати встановлення й покарання винних, натомість відповідачем не вжито жодних заходів для розслідування кримінального правопорушення, про яке повідомив ОСОБА_1 . Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції не міг встановити ефективність досудового розслідування, не отримав із відзивом відповідача даних про вжиті заходи для належного розслідування.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 54-55). Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Судова колегія, відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, розглянула справу за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ст. 247 ч. 2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 13.05.2020 ОСОБА_1 звернувся до Мукачівського відділу поліції ГУНП в Закарпатській області із заявою-повідомленням про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.364 КК України, ймовірно посадовими особами виконавчого комітету Мукачівської міської ради при підготовці проекту рішення та розгляді його клопотання від 02.09.2019 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (а.с. 5-7). 
Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.05.2020 у справі №303/2510/20 скаргу ОСОБА_1 подану в порядку п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на бездіяльність Мукачівського ВП ГУПН в Закарпатській області, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР – задоволено частково. Зобов`язано особу Мукачівського ВП ГУПН в Закарпатській області уповноважену на внесення відомостей до ЄРДР про кримінальні правопорушення, вчинити дії, передбачені ч.1 ст.214 КПК України за заявою-повідомленням ОСОБА_1 від 13.05.2020 (а.с. 9-10).
03.06.2020 уповноваженою особою Мукачівського відділу поліції ГУПН в Закарпатській області внесено відомості до ЄРДР за № 12020070040001158 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України по заяві ОСОБА_1 щодо перешкоджання невідомою особою у приватизації земельної ділянки з мотивів невідповідності розташування вимогам містобудівної документації (а.с. 13).
На обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 посилався на те, що за період із 14.05.2020 до моменту пред`явлення позову відповідачем не вжито жодних заходів досудового розслідування для з`ясування фактичних обставин справи та притягнення винних до відповідальності, допущено незаконну бездіяльність, у зв`язку з чим ОСОБА_1 зазначає, що йому завдано моральну шкоду. 
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Частиною другою статті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом, до яких належать й інші способи відшкодування шкоди.
У відповідності до приписів ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто, виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальної ухвали, якою за результатами розгляду скарги позивача зобов`язано уповноважену особу Мукачівського ВП ГУПН в Закарпатській області внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.
Аналогічний висновок наведено у постанові Верховного Суду від 13.05.2020 у справі N 638/8636/17-ц.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. 
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Підставою позову у даній справі є бездіяльність органів досудового розслідування саме у кримінальному провадженні за № 12020070040001158.
Апеляційний суд відхиляє посилання ОСОБА_1 у даній справі на підстави та порядок, а також розмір для відшкодування шкоди, що передбачені Законом України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», а також посилання на те, процесуальними діями відповідача обмежено права позивача.
Закон № 266/94-ВР врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб (заявників), яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування під час розслідування за заявою таких осіб.
Аналогічний висновок щодо непоширення дії Закону № 266/94-ВР на потерпілих осіб, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування та прокуратури під час розслідування за заявою таких осіб – наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.09.2019 у справі № 916/1423/17.
ОСОБА_1 не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і, відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої не підтверджено. 
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, враховуючи вищевказані норми матеріального права, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають у зв`язку з їх недоведеністю, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому моральної шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями (бездіяльністю) відповідача.
За таких обставин із висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 слід погодитися.
Зважаючи на викладене, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують. Судове рішення ухвалено судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому, відповідно до ст. 375 ЦПК України, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - залишити без змін.
Керуючись ст. 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. ст. 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 13 жовтня 2021 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційну скаргу на постанову апеляційного суду може бути подано безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 14 лютого 2022 року.

Головуюча:                                      

Судді: