Ухвала                                                                                      
 
14 грудня 2021 року                                                         
м. Київ
 
справа 2/0417/82/12
 
провадження № 61-9882 св 21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,  
Хопти С. Ф.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
відповідачі:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ;
треті особи: відділ громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Індустріального районного відділу державної міграційної служби Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, житлове комунальне підприємство «Північне», комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентаризації» Дніпровської міської ради, приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна Ірина Юріївна, Кулініч Андрій Сергійович , публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року у складі колегії суддів: Романюк М. М., Котушенко С. П.,                        Петренко І. О.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2009 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: відділ громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Індустріального районного відділу державної міграційної служби Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області (далі - ВГРІФ Індустріального РВ ДМС УМВС у Дніпропетровській області), житлове комунальне підприємство «Північне» (далі - ЖКП «Північне»), про усунення перешкод у користуванні квартирою.
 
Позовна заява мотивована тим, що 29 жовтня 2008 року вона за договором купівлі-продажу, придбала квартиру АДРЕСА_1 , яка на праві спільної сумісної власності належала ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . 
Для придбання вище вказаної квартири вона уклала із акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» кредитний договір                      від 29 жовтня 2008 року. 
Згодом вона з`ясувала, що в квартирі проживають стороні люди, яких ні вона, ні продавці вказаної квартири не знають. На сьогоднішній день ці сторонні люди не звільняють належну їй квартиру і вона не має можливості перевезти свої речі, заселитися туди та проживати там разом зі своєю сім`єю. 
Ураховуючи викладене, позивач просила суд усунути їй перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення відповідачів.
 
У грудні 2010 року ОСОБА_2 пред`явила до суду зустрічний позов до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентарізації» Дніпровської міської ради (далі - КП «Дніпровське МБТІ»), приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна І. Ю., Кулініч А. С. , публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк»), про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності.
 
Зустрічна позовна заява мотивована тим, що вона є власником спірної квартири на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеному 15 червня 2001 року із ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 .
Таким чином, укладаючи договір купівлі-продажу від 29 жовтня 2008 року із ОСОБА_1 , ОСОБА_5 розпорядилася квартирою, яка їй вже не належала на праві власності.
Ураховуючи викладене, просила суд визнати недійсним договір купівлі- продажу від 29 жовтня 2008 року, укладений ОСОБА_10 з                      ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ; скасувати його державну реєстрацію та визнати за нею право власності на спірну квартиру.
 
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції
 
Справа розглядалася судами неодноразово.
 
Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 01 грудня 2010 року у складі судді Зосименко О. Г. позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об`єднано в одне провадження.
 
Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року у складі судді Мороза В. П. позов ОСОБА_1 задоволено. Усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 із зазначено квартири. У задоволенні зустрічного позову  ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_2 не надала доказів того, що договір купівлі-продажу квартири від 15 червня 2001 року, укладений нею із ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , був зареєстрований в органах технічної інвентаризації. А, відтак, ОСОБА_1 є законним власником спірної квартири, а відповідачі чинять їй перешкоди у користування належним їй нерухомим майном.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня                      2013 року апеляційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - задоволено частково. Рішення Індустріального районного суду                                            м. Дніпропетровська від 14 грудня 2012 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 29 жовтня                           2008 року, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та                          ОСОБА_1 . Скасовано запис про державну реєстрацію права власності, за реєстраційним № 24865519, ОСОБА_1 на квартиру                     АДРЕСА_1 . У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що після укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2001 році ОСОБА_6 та                      ОСОБА_5 вже не були її власниками, вони не мали права на її відчуження. Згідно діючого на той час законодавства набуття права власності не пов`язувалося з його державною реєстрацією, а тому договір купівлі-продажу квартири від 15 червня 2001 року, укладений між ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , не потребував обов`язкової реєстрації в органах технічної інвентаризації. Отже, укладений 29 жовтня 2008 року договір купівлі-продажу спірної квартири між                        ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_1 слід визнати недійсним.
З урахуванням того, що реєстрація права власності за ОСОБА_1 відбулася на підставі недійсного правочину, позовні вимоги щодо скасування зазначеної реєстрації підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визнання права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 , суд дійшов висновку, що зазначені вимоги задоволенню не підлягають, оскільки її право власності виникло на підставі договору купівлі-продажу від 15 червня 2001 року, який не оскаржується.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У червні 2021 року представник ОСОБА_8 , особи, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_9 - подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й передати справу на новий судовий розгляд.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, що передбачають вимоги пункту 3 частини другої                           статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 липня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу                                                  № 2/0417/82/12 із Індустріального районного суду м. Дніпропетровська.
 
У липні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 листопада 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 31 липня 2020 року вона придбала квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_2 у випадку, якщо вона законно придбала цю квартиру, зобов`язана була зареєструвати своє право власності на неї в КП «Дніпровське МБТІ», але порушила вимоги законодавства, не виконала обов`язок щодо реєстрації вказаного договору купівлі-продажу квартири, покладений на неї законом, що потягло за собою численні негативні наслідки, зокрема плутанину в документах та судову тяганину в дійсній та в інших справах.
Твердження ОСОБА_2 , ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про те, що вони мешкають в спірній квартирі з червня 2001 року, а, отже, набули права власності на неї, не відповідають дійсності, адже вони не отримували ніколи судові повістки за вказаною адресою, ніколи там не були зареєстровані, не сплачували і не сплачують за спожиті комунальні послуги.
Вказувала, що якби ОСОБА_2 після прийняття рішення судом першої інстанції у 2013 року добросовісно виконала його, її права та законні інтереси не були б порушені, так як товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» (далі - ТОВ «Кей-Колект») не змогло б за собою зареєструвати право власності на спірну квартиру, що відбулося унаслідок невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, і, як наслідок, не змогло б її продати.
 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2021 року ОСОБА_2 , ОСОБА_4 подало відзив на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржуване судове рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
15 червня 2001 року між ОСОБА_5 , яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , та ОСОБА_2 було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
 
29 жовтня 2008 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та                                     ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 .
 
2.     Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 -підлягає закриттю. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
 
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
 
При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків.
 
Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права власності на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення рішення судом першої інстанції, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та з урахуванням змісту судового рішення.
 
Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).
 
Реалізація права особи на судовий захист здійснюється, зокрема шляхом оскарження судових рішень у судах касаційної інстанції.
 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, установлених законом.
 
Подаючи касаційну скаргу,  ОСОБА_8 , яка не брала участі у справі, посилалася на те, що на підставі договору купівлі-продажу квартири                                   від 31 липня 2020 року, укладеного із ТОВ «Кей-Колект», вона придбала квартиру АДРЕСА_1 . 
 
Оскаржуючи постанову суду апеляційної інстанції,  ОСОБА_8 , вказувала, що вважає помилковим висновок суду апеляційної інстанції про те, що згідно діючого на той час законодавства набуття права власності не пов`язувалося з його державною реєстрацією, а тому договір купівлі-продажу квартири від 15 червня 2001 року, укладений між ОСОБА_5 , яка діяла в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_6 , та                    ОСОБА_2 , не потребував обов`язкової реєстрації в органах технічної інвентаризації. Проте невиконання ОСОБА_2 обов`язку щодо реєстрації договору купівлі-продажу квартири потягло за собою численні негативні наслідки, зокрема плутанину в документах та судову тяганину. Тому вважала свої права порушеними.
 
Однак, з такими твердженнями погодитись не можна з огляду на таке.
 
У матеріалах касаційного провадження наявна копія нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 31 липня 2020 року, укладеного між ТОВ «Кей-Колект» (продавець) та ОСОБА_8 (покупець), за яким остання набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Зі змісту вказаного договору купівлі-продажу убачається, що спірна квартира належала ТОВ «Кей-Колект» на підставі договору іпотеки від 09 жовтня                     2008 року, виписки з договору про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки від 12 листопада 2011 року, право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26 червня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу                 Ричкою Ю. О.
 
Тобто на час ухвалення оскаржуваного судового рішення апеляційного суду ОСОБА_8 не була власником спірної квартири, а тому питання про її права, інтереси та обов`язки у цій справі не вирішувалися.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Враховуючи те, що з касаційною скаргою звернулася особа, права, свободи, інтереси та (або) обов`язки якої оскаржуваними судовими рішеннями не вирішувалися, касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Відділ громадянства, реєстрації та імміграції фізичних осіб Індустріального районного відділу державної міграційної служби Управління Міністерства внутрішніх справ України у Дніпропетровській області, житлове комунальне підприємство «Північне», про усунення перешкод у користуванні квартирою; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , комунальне підприємство «Дніпровське міське бюро технічної інвентарізації» Дніпровської міської ради, приватні нотаріуси Дніпропетровського міського нотаріального округу Башкіна Ірина Юріївна, Кулініч Андрій Сергійович , публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації, визнання права власності за касаційною скаргою представника ОСОБА_8 - ОСОБА_9 - на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 вересня 2013 року закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
C. Ф. Хопта