ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 квітня 2022 року 	м.Суми	

Справа №583/4392/21 
Номер провадження 22-ц/816/444/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Левченко Т. А. 
розглянувши в письмовому провадженні  апеляційну скаргу   ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем,  на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року ухвалене у складі судді Ільченко В.М. у м. Суми, повне судове рішення складено 24 грудня 2021 року, 
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області, третя особа: Охтирський районний відділ поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Собина П.М. звернувся до суду із позовом , позовні вимоги мотивував тим, що 12 липня 2021 року інспектором СРПП Охтирського РВП ГУНП в Сумській області складений відносно ОСОБА_1 протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП. 
Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 8 жовтня 2021 року закрито провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення .
Посилаючись на те, що дії працівників поліції при складанні протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 не відповідали вимогам діючого законодавства, у зв`язку із притягненням його до адміністративної відповідальності ним понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 17000 грн.00 коп., представник позивача просив стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 у відшкодування моральної шкоди 3000 грн.00 коп. та 17000 майнової шкоди.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року, з урахуванням виправлень внесених ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 грудня 2021 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди було відмовлено за необґрунтованістю.
В апеляційній скарзі представник апелянта ОСОБА_1 - адвокат Собина П.М., посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував наявність у справі належних допустимих доказів заподіяння позивачу моральних втрат та майнової шкоди . 
Факт закриття провадження у справі про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого статтею ч.1 ст.130 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення свідчить про наявність правових підстав для відшкодування моральної та майнової шкоди.
Вважає, що здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії поліцейських, які ініціювали та здійснювали вказане провадження ( складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Посилання суду першої інстанції на те, що вимога позивача про стягнення на його користь майнової шкоди, є в дійсності процесуальними витратами в іншій справі, не може бути підставою для відмови в задоволенні позову позивача, так як позивач дійсно поніс витрати у розмірі 17000 грн.00 коп. для відновлення свого порушеного права та понесені витрати на правничу допомогу є реальними збитками позивача, так як відсутній інший спосіб передбачений законом для відшкодування понесених витрат при розгляді справи про адміністративну відповідальність, так як Кодекс України про адміністративні правопорушення цього не передбачає.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління національної поліції в Сумській області зазначив, що рішення суду першої інстанції вважає законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги безпідставними, тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Вважає, що в матеріалах позовної заяви відсутні документи, що підтверджують душевні страждання позивача, не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між притягненням до адміністративної відповідальності та завданою моральною шкодою. Понесені позивачем витрати під час розгляду адміністративної справи не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України . Правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди ( збитків ) у розумінні положень чинного законодавства немає.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу представник Головного управління Державної казначейської служби України у Сумській області заперечив проти її задоволення, оскільки вважає, що постанова суду ухвалена у справі про адміністративне правопорушення , якою закрите провадження , не є підтвердженням протиправності дій працівників правоохоронних органів, оскільки вказаним рішенням суду доведено лише відсутність складу адміністративного правопорушення . Отже сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення не тягне обов`язковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що позивачу заподіяно шкоди .
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою I розділу V ЦПК України.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи те, що апеляційна скарга подана на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У справі, яка переглядається суд першої інстанції встановив, що щодо ОСОБА_1 інспектором СРПП Охтирського РВП ГУНП у Сумській області був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП серії ДПР 18 № 236813 від 12.07.2021, в якому зазначено, що ОСОБА_1 12.07.2021 о 01.50 в м.Охтирка по вул.Некрасова, 10 керував автомобілем Opel Kadett, державний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння ( запах алкоголю з порожнини рота), від продуву газоаналізатора Alcot 6820 (драгер) на місці зупинки та проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у медичному закладі згідно чинного законодавства ухилився шляхом відмови, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху.
Постановою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 8 жовтня 2021 року у справі № 583/2720/21 було закрито провадження по справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення в зв`язку з відсутністю складу правопорушення ( а.с.7-8).
Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частин першої та другої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі, і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, а також відшкодування моральної (немайнової шкоди).
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені статтями 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2,4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку , передбачених цим Законом , виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органі, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» визначено, що в наведених у статті цього Закону випадках громадянинові відшкодовується, зокрема, моральна шкода.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного та психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.5, 6 ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).
Вимогами статті 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.
Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).
Вказаний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Звертаючись до суду з позовом позивач зазначив підставою для відшкодування шкоди - закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що сам факт закриття справи про адміністративне правопорушення за відсутності складу адміністративного правопорушення не свідчить про те, що протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП складено незаконно та що спричинило йому моральну шкоду.
Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 464/3789/17 зазначено, що не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди , завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставини справи, повинен встановити чи мали дії ( рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив. Чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. 
В той же час, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесених ним душевних страждань, не надано доказів причинно-наслідкового зв`язку між притягненням його до адміністративної відповідальності та завданою моральною шкодою.
За встановлених обставин справи та вимог закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди.
В частині заперечень апелянта щодо відмови у стягненні на користь позивача витрат на правничу допомогу, понесених ним під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, колегія суддів звертає увагу, що доводи позивача в цій частині належним чином розглянуті місцевим судом, підстав для незгоди з висновками місцевого суду в цій частині колегія суддів не встановила. 
Відповідно до висновків Верликої Палати Верзовного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах , викладених у постановах від 14 квітня 2020 року у справі № 925/1196/18 та від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні , не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову.
Таким чином, колегія суддів вважає, що понесені позивачем витрати під час розгляду адміністративної справи не є збитками у розумінні ст.22 ЦК України. Такі витрати розподіляються виключно за правилами , встановленими процесуальним законодавством .
Виходячи з вищенаведеного  доводи апеляційної скарги не дають правових підстав для встановлення неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду.
Правильно встановивши фактичні обставини справи, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Враховуючи, що ціна позову складає 20000 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375, 381-382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Собиною Павлом Миколайовичем, залишити без задоволення.
Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 22 грудня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді:                                                                                        В. І. Криворотенко 

                                                                                                   Т. А. Левченко