ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 лютого 2022 року 	м. Дніпро	справа № 331/4357/21(2-а/331/61/2021)	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді  Дурасової Ю.В. (доповідач),
        суддів:                          Божко Л.А., Лукманової О.М.,        
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу  Департаменту патрульної поліції 
на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2021 року (головуючий суддя Скользнєва Н.Г.) 
в адміністративній справі №331/4357/21(2-а/331/61/2021) за позовом   ОСОБА_1 до відповідача Інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Бойка Костянтина В`ячеславовича,   третя особа без самостійних вимог Департамент патрульної поліції, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернувся 06.08.2021 року до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя з позовом до відповідача Інспектора патрульної поліції роти №1 батальйону №3 Управління патрульної поліції в Дніпропетровській області Бойка Костянтина В`ячеславовича,   третя особа без самостійних вимог Департамент патрульної поліції, просив:
- скасувати постанову серії ЕАО № 4581427 від 03.08.2021 р. про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, провадження по справі закрити. 
Також позивач просив стягнути витрати на правничу допомогу в розмірі 2973,75  грн.
В обґрунтування позову вказав, що 03.08.2021 він керував автомобілем MERCEDES-BENS 109D, держ. № НОМЕР_1 , прямував по Новомосковській трасі М29 в бік міста Запоріжжя. На 159 км його було зупинено відповідачем та підставі п. 30.2 ПДР. На прохання відповідача він надав всі необхідні документи, в тому числі посвідчення водія, назвав номер чинного страхового полісу. Однак, у зв`язку із відсутністю інтернет покриття в місці зупинки поліцейський не зміг перевірити дійсність полісу. Зазначене правопорушення ним не визнавалося, він намагався надати пояснення інспектору, які б спростовували вину, оскільки він має чинний страховий поліс № 201070321 від 28.08.2020 р. Однак доводи були залишені відповідачем без уваги та на нього було складено постанову. Також позивач зазначає, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення інспектором було грубо порушено порядок розгляду: не досліджувались докази по справі: не було перевірено наявність страхового полісу через Централізовану базу даних МТСБУ, не було відібрано в нього пояснень; постанова виносилась в службовому приміщенні без його присутності. Також постанова не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2021 року позов задоволено:
- скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі від 03.08.2021р. серія ЕАО № 4581427, про застосування до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) адміністративного стягнення у вигляді штрафу на суму 425грн. за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП.
- провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) за ч. 1 ст. 126 КУпАП - закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 908,00 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 1 000 грн.
Рішення суду обґрунтоване тим, що відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок обґрунтовували б правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності, відтак дійшов висновку про задоволення позову. 
Разом з цим, розглядаючи питання щодо розподілу судових витрат, то суд дійшов висновку про стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908,00 грн. та враховуючи  співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг,  керуючись, принципами справедливості та верховенства права,  задовольнив вимогу про стягнення витрат на правничу допомогу частково в розмірі 1 000 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Департаментом патрульної поліції  подано апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що спірна постанова винесена ним правомірно. Зазначає, що адміністративне правопорушення, вчинене позивачем, було зафіксовано на нагрудний відеореєстратора відповідача, який було надано до суду першої інстанції, та, відповідно, покладено в основу оскаржуваного рішення. Наголошує, що для провадження у справах про адміністративні правопорушення характерним є специфічний вид доказу: безпосередні спостереження осіб, уповноважених на складання протоколу (постанови) про адміністративне правопорушення і на проведення адміністративного розслідування, які фіксуються. Поліцейські виявили порушення громадського порядку, на яке належним чином відреагували. Результатом чого стало винесення постанови у справі про адміністративне правопорушення.
Щодо стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 1000 грн., то скаржник вказав, що  дана справа є справою незначної складності, не має особливого або виняткового значення для позивача, тому останнім не доведено обґрунтованість та пропорційність до предмета спору розміру таких витрат.
В частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 908грн. рішення суду першої інстанції скаржником не оскаржується.
Рішення суду першої інстанції щодо часткового стягнення витрат на правову допомогу позивачем не оскаржується.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив, що не перешкоджає розгляду справи по суті спору.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів апеляційної інстанції встановила наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що згідно постанови про накладення адміністративного стягнення серії ЕАО № 4581427 від 03.08.2021 року, лейтенант поліції УПП в Дніпропетровській області Бойко К.В. склав постанову про накладення адміністративного стягнення відносно ОСОБА_1 у вигляді штрафу в сумі 425 грн. (а.с. 12).
Відповідно до винесеної постанови ОСОБА_1 визнаний винним у здійсненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 126 КУпАП України.
Суть правопорушення - 03.08.2021 р. ОСОБА_1 керував автомобілем MERCEDES-BENS 109D, держ. № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_2 , без чинного страхового поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних ТЗ, водія зупинено на підставі п. 30.2 ПДР, чим порушив п. 2.4 а. ПДР. 
Позивач вважає протиправною постанову серії ЕАО № 4581427 від 03.08.2021 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення.
Суд першої інстанції позов задовольнив.
Досліджуючи правильність прийняття судом першої інстанції рішення, колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне дослідити ряд норм законодавства, що регулюють дані правовідносини.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що до даних правовідносин слід застосувати норми Конституції України, Закону України "Про Національну поліцію", Закону України «Про дорожній рух», Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», норми Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 року №1306, Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Предметом спору є правомірність/протиправність постанови серії ЕАО № 4581427 від 03.08.2021 р. про накладення на позивача адміністративного стягнення.
Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані Конституцією, нормами Правил дорожнього руху (ПДР), КУпАП, Законом України «Про Національну поліцію», Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України від 07.11.2015 року № 1395 (Інструкція № 1395).
Пунктом 11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені Постановою Кабінету Міністрів від 10.10.2001 №1306. 
Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із вимогами чинного законодавства.
Положеннями ст.14 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п.2.1 «а, б, ґ» Правил дорожнього руху водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі:
- посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії;
- реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - технічний талон);
- чинний страховий поліс (страховий сертифікат "Зелена картка") про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів або чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в єдиній централізованій базі даних, оператором якої є Моторне (транспортне) страхове бюро України. 
Водії, які відповідно до законодавства звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на території України, повинні мати при собі відповідні підтвердні документи (посвідчення).
Матеріалами справи підтверджується, що до позовної заяви позивачем долучено копії полісу обов`язкового страхування ЦПВ власників наземних транспортних засобів №201070321, отже, на момент зупинки працівником поліції у позивача був наявний поліс чинний до 27.08.2021 року включно (а.с. 11).
Водночас, з портативного відео реєстратора поліцейського, що надано суду як додаток до відзиву, вбачається, що позивач зауважив відповідачу, що страховий поліс у нього є в електронному вигляді, однак він через відсутність покриття інтернету на трасі М29 159 км, не має можливості його надати у візуальній формі. Було запропоновано проїхати далі задля підключення до інтернету або подивитися в базі даних МТСБУ через інтернет позивача.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що згідно ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є:
- своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Стаття 55 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає, що з метою організації обміну інформацією про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та контролю за його здійсненням створюється єдина централізована база даних, яка містить відомості про чинні та припинені договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страхові випадки, що мали місце, транспортні засоби та їх власників. Оператором єдиної централізованої бази даних є МТСБУ. 
Користування інформаційними ресурсами єдиної централізованої бази даних є вільним і загальнодоступним, за винятком інформації, яка відповідно до законодавства є інформацією обмеженого доступу.
Отже, для виконання вимог ст. 245 КУпАП (а саме: всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи) відповідачем слід було здійснити перевірку чинності поліса обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів на сайті МТСБУ.
Однак, відповідачем не було перевірено інформацію про наявність страхового полісу у позивача в базі даних МТСБУ, що спричинило помилковий висновок про можливість  прийняття рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Колегія суддів апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що в силу ст.280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: 
- чи було вчинено адміністративне правопорушення, 
- чи винна дана особа в його вчиненні, 
- чи підлягає вона адміністративній відповідальності, 
- чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, 
- чи заподіяно майнову шкоду, 
- чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, 
- а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції відповідачем не було в повній мірі з`ясовані вимоги ст.280 КУпАП. 
Суб`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 126 КУпАП – є умисні дії.
Відповідно до ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Отже, для наявності складу правопорушення у ОСОБА_1 повинен бути умисел.
Однак, як вбачається з портативного відео реєстратора поліцейського позивач не мав умислу не пред`явити страховий поліс, у нього був наявний страховий поліс, натомість, в нього не було технічної можливості пред`явити цей документ, а відповідач не здійснив дій для повного встановлення обставин справи, чим порушив вимоги ст.280 КУпАП та ст. 245 КУпАП.
Згідно з частиною 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна, довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.              
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції матеріали справи дають підстави для висновку, шо позивачем доведені обставини, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.
При цьому, відповідачем не доведено обставини, на яких ґрунтуються заперечення проти позовних вимог, не доведено правомірність дій/рішень відповідача як суб`єкта владних повноважень.
За викладених обставин у даній справі відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення та як наслідок обґрунтовували б правомірність притягнення його до адміністративної відповідальності.
Дії суб`єкта владних повноважень щодо притягнення особи до адміністративної відповідальності при відсутності належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували наявність чи відсутність події адміністративного правопорушення і винність особи у його вчиненні, не можуть вважатися правомірними та порушують принцип презумпції невинуватості, визначений статтею 62 Конституції України. Будь-які сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитися на її користь.
Правова природа адміністративної відповідальності по своїй суті аналогічна кримінальній, оскільки також є публічною, пов`язана із застосування державного примусу, ініціюється органами, які наділені владними повноваження, а застосовувані санкції можуть бути доволі суттєвими для особи, включаючи позбавлення волі.
У справі Надточій проти України (скарга № 7460/03) Європейський суд з прав людини зазначив, що Уряд України визнав карний кримінально-правовий характер Кодексу про адміністративні правопорушення (п. 21 рішення).
У рішенні від 22 грудня 2010 року № 23-рп/2010 Конституційний Суд України дійшов до висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні. (п. 4.1)
Відповідачем під час прийняття вказаної постанови не враховано відсутність достатніх даних та доказів, що підтверджують вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, не перевірено наявність підстав для визнання винним  позивача  у вчиненні правопорушення.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність порушення позивачем вимог ст.. 126 КУпАП, що свідчить про необґрунтованість винесення постанови серії ЕАО № 4581427 від 03.08.2021 року про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
Щодо судових витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 2973,75грн., колегія суддів апеляційної інстанції зазначає наступне.
Так, згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність” №5076-VI від 05.07.2012 договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору;
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, видами адвокатської діяльності є, зокрема, 
- надання правової інформації, 
- консультацій і роз`яснень з правових питань, 
- правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30.09.2009 №23-рп/2009, передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати:
- консультації, 
- роз`яснення, 
- складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, 
- здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. 
Отже, до правової допомоги належать: 
- консультації, роз`яснення з правових питань; складання заяв, скарг та інших документів правового характеру; представництво у судах тощо.
Водночас, витрати на професійну правничу допомогу мають бути співмірними та справедливими. На думку колегії суддів апеляційної інстанції, виходячи з того, що дана справа є справою незначної складності, та в суді першої інстанції розглянута в спрощеному позовному провадженні, справедливий розмір витрат на правничу допомогу відповідає 500грн.
В силу статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» - гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно з ч. 7 ст. 139 КАС України  розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку, що саме суд встановлює розмір судових витрат, які сторона сплатила, або має сплатити на підставі доказів.
Отже, для встановлення судом розміру витрат, що понесла сторона у справі слід надати відповідні докази.
Так, відповідно до ч. 9   ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Слід зазначити, що в силу ч. 1, 3   ст. 132 КАС України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат враховується: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
В силу ч. 5 ст. 134 КАС України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини 5 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, і складність справи, і витрачений час на надання правничої допомоги і ціна позову та ін. мають значення для суду для визначення розміру витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги.
На думку колегії суддів апеляційної інстанції,  суд першої інстанції, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу дійшов правильного висновку, що розмір 2973,75 грн. є завищеним та необґрунтованим з огляду на предмет спору, а також те, що дана справа є справою незначної складності, яка потребувала від адвоката незначного об`єму наданих послуг (консультація, складання позовної заяви), тому такі витрати підлягають зменшенню.
Проте, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку при визначенні розміру такої допомоги у сумі 1000 грн., оскільки з врахуванням не значної складності справи, розміру судового збору та штрафу, який був визначений відповідачем, співмірною є сума 500 грн.
          Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційної інстанції вважає доцільним рішення суду першої інстанції змінити в частині визначення розміру витрат на правничу (правову) допомогу, при цьому, в іншій частині рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.
          В силу ч. 3    ст. 272 КАС України  справи, визначені  статтею 286 КАС    не підлягають оскарженню в касаційному порядку.
          Керуючись ст. 241-245, 250, 286, 311, 317, 321, 322  КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції – задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2021 року – змінити в частині визначення розміру витрат на правничу (правову) допомогу.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ) витрати на правничу допомогу в розмірі 500 грн.
В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.10.2021 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття 02.02.2022 та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Ю. В. Дурасова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова