Головуючий І інстанції: С.М. Гелета

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2022 р. 	Справа № 480/5246/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Судді-доповідача Ральченка І.М.,
Суддів: Катунова В.В. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2021, повний текст складено 23.09.2021, по справі № 480/5246/21
за позовом      ОСОБА_1  
до     Сумської обласної прокуратури                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Сумської обласної прокуратури щодо ненарахування та невиплати йому заробітної плати (посадового окладу та інших виплат, які є складовими заробітної плати) за період з 26.03.2020 по 15.03.2021 включно відповідно до ч.3 ст.81 Закону України “Про прокуратуру”;
- зобов`язати Сумську обласну прокуратуру провести нарахування та виплату йому неотриманих грошових коштів у вигляді заробітної плати (посадового окладу та інших виплат, які є складовими заробітної плати) виходячи з розміру посадового окладу визначеного за ч. 3 ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, з урахуванням висновків рішення Конституційного суду України від 26.03.2020 №1-223/2018 (2840/18) за період з 26.03.2020 по 15.03.2021 включно, з урахуванням раніше виплачених коштів.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив про не врахування судом першої інстанції, що п. 3 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону № 113-ІХ суперечить ч. 2 ст. 131-1 Конституції України; гарантії діяльності прокурора місцевої прокуратури, визначені ст. 81 закону України “Про прокуратуру” у спірний період жодних змін не зазнали; виплата  прокурору заробітної плати, визначення посадового окладу, не може залежати від факту його переведення до окружної прокуратури. На підтвердження своєї правової позиції апелянт посилається на постанови Сьомого апеляційного адміністративного суду  від 28.09.2021 у справі № 120/3931/21-а, від 29.09.2021 у справі № 120/1959/21-а, від 27.09.2021 у справі № 600/780/21-а, П`ятого апеляційного адміністративного суду від 06.10.2021 у справі № 420/2463/21, від 14.09.2021 № 540/1218/21.
Сумська обласна прокуратура (далі - відповідач) не надала відзив на апеляційну скаргу позивача.
На підставі положень ч. 1 ст. 311 КАС України справа розглянута в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено апеляційним судом, що з 15.12.2015 по 15.03.2021 позивач працював на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області, про що свідчить трудова книжка (а. с. 5-6).
12.03.2021 наказом №146К позивача переведено на посаду прокурора Окружної прокуратури міста Суми Сумської області з 15.03.2021.
21.04.2021 позивач звернувся до Сумської обласної прокуратури із запитом, за результатами розгляду якого позивача  листом від 30.04.2021 № 07-13-21 повідомлено, що в період з 26.03.2015 по 15.03.2021 заробітна плата ОСОБА_1 складалась з посадового окладу, надбавки за вислугу років;  надбавки за високі досягнення у праці або виконання особливо-важливої роботи; надбавки за роботу в умовах режимних обмежень;щомісячної премії, які обраховувались згідно постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури” (в редакції постанов КМУ  від 30.09.2015 № 763, від 09.12.2015 №1013, від 30.08.2017 №657).
До вказаного листа відповідачем додано розрахункові листи.
Позивач вважає, що за час роботи в органах прокуратури йому не була виплачена заробітна плата у повному обсязі, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у спірний період позивач перебував на посаді прокурора Сумської місцевої прокуратури Сумської області, не був переведений до окружної прокуратури, тому заробітна плата йому правомірно виплачувалася у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 №505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15 липня 2015 року набрав чинності Закон України “Про прокуратуру”, який визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” 1697-VII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством.
Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
Посадові оклади інших прокурорів установлюються пропорційно до посадового окладу прокурора місцевої прокуратури з коефіцієнтом:
1) прокурора регіональної прокуратури - 1,2;
2) прокурора Генеральної прокуратури України - 1,3.
Фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України (ч. 7ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”).
Відповідно до ч. 2ст. 8 Закону України “Про оплату праці” умови та розміри оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно статті 13 Закону України “Про оплату праці” оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
За змістом частин 1 та 2 статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
Відповідно ч. 1ст. 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
Згідно ч. 2 ст. 89 Закону України “Про прокуратуру” функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.
Статтею 90 вказаного Закону визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
Відповідно до п. 9 Прикінцевих положень Закону України “Про Державний бюджет України на 2015 рік” норми і положення, зокрема,статті 81 Закону України “Про прокуратуру” застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.
Схема посадових окладів працівників органів прокуратури затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 31.12.2012 року № 505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”.
Закон України від 28.12.2014 року № 80-VIII “Про Державний бюджет України на 2015 рік”та Закон України від 28.12.2014 року № 79-VIII “Про внесення змін до Бюджетного кодексу України щодо реформи міжбюджетних відносин прийняті пізніше Закону України 14.10.2014 року №1697-VII “Про прокуратуру”, а тому у 2015 році норми і положення Закону України “Про прокуратуру” щодо заробітної плати прокурора застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, а не статтею 81 цього Закону.
Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”.
Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 825/575/16, від 19 березня 2020 року у справі № 806/3314/17, від 09 вересня 2020 року у справі №807/1171/16.
Сторонами не оспорюється той факт, що у спірний період посадовий оклад позивача нараховувався не у відповідності до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”, а у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України,
Рішенням Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року №6-р/2020у справі № 1-223/2018(2840/18) визнано такими, що не відповідають Конституції України(є неконституційними), окреме положення пункту 26розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини вказаного рішення Конституційного Суду України, положення пункту 26розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Таким чином, положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону України “Про прокуратуру” від 14 жовтня 2014 року № 1697-VІІ зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України втратили чинність саме з 26.03.2020.
Наведений вище висновок також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка була викладена в постанові від 28.01.2021 по справі №808/1491/16.
Вирішуючи питання про вплив рішення Конституційного Суду України від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 на спірні правовідносини щодо нарахування і виплати заробітної плати за період з 27.03.2020 до 15.03.2021, колегія суддів виходить із такого.
З ухваленням Конституційним Судом України рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020 під час нарахування і виплати заробітної плати прокурорам належить керуватися положеннями ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”.
Разом з тим, зазначена норма права у редакції, що діяла станом на 26 березня 2020 року та залишається чинною на цей час, визначає розмір посадового окладу лише для окремого кола прокурорів, яким проводиться нарахування і виплата заробітної плати, а саме - для прокурорів окружної, обласної прокуратур та Офісу Генерального прокурора.
Відповідно до п. 3 розділу ІІ "Прикінцеві і перехідні положення" Закону № 113-ІХ, до дня початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур їх повноваження здійснюють відповідно Генеральна прокуратура України, регіональні прокуратури, місцеві прокуратури. Після початку роботи Офісу Генерального прокурора, обласних прокуратур, окружних прокуратур забезпечення виконання функцій прокуратури призначеними до них прокурорами здійснюється з дотриманням вимог законодавства України та особливостей, визначених Генеральним прокурором. За прокурорами та керівниками регіональних, місцевих і військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Пунктом 7 Прикінцевих і перехідних положень Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ передбачено, що прокурори, які на день набрання чинності цим Законом займають посади прокурорів у регіональних прокуратурах чи місцевих прокуратурах, можуть бути переведені на посаду прокурора в обласних прокуратурах чи окружних прокуратурах лише у разі успішного проходження ними атестації.
Колегія суддів наголошує, що приписи Закону України від 19.09.2019 №113-ІХ є чинними, неконституційними не визнавались, а тому підлягають застосуванню до спірних правовідносин у даній справі.
Судова колегія зазначає, що переведення прокурорів, зокрема до обласних та окружних прокуратур, обумовлено проходженням ними атестації, а відтак і оплата праці передбачена, безпосередньо ст. 81 Закону №1697-VІІ з урахуванням змін, внесених Законом № 113-ІХ від 19.09.2019 року, стосується саме працівників обласних та окружних прокуратур, які успішно пройшли атестацію, запроваджену Законом № 113-ІХ, в той час як оплата праці працівників регіональних та місцевих прокуратур, які не пройшли атестацію, врегульована тимчасово постановою КМ України № 505. 
Отже, лише після проходження атестації та переведення працівників до обласних та окружних прокуратур, прокурори набувають права на оплату праці у розмірах, які передбачені ст.81 Закону №1697-VІІ, а не постановою КМ України № 505.
При цьому, позивач у спірний період працював в місцевій прокуратурі.
Водночас ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” у редакції, що діяла в період з 26 березня 2020 року не містить в собі положень, які б визначали розмір посадового окладу для працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур.
Відповідно, з відновленням дії ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” правове становище позивача як прокурора місцевої прокуратури залишилося незмінним.
Єдиною нормою закону, яка регулює питання оплати праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур є абз. 3 п. 3 розділу II “Прикінцеві і перехідні” положення Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури”, який, в свою чергу, передбачає, що оплата праці таких працівників здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Судовим розглядом встановлено, що у період з 26.03.2020 по 15.03.2021 відповідач під час нарахування і виплати позивачу заробітної плати та інших виплат, керувався постановою Кабінету Міністрів України від 31.05.2012 р. № 505 “Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури”.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідач діяв правомірно та відповідно до вимог абз. 3 п. 3 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” та не порушив право позивача на оплату праці.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого обґрунтованого підтвердження в ході апеляційного розгляду справи та не спростовують правильність висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Щодо посилань апелянта на практику апеляційних адміністративних судів, колегія суддів зазначає, що згідно ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається. 
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Сумського окружного адміністративного суду від 23.09.2021 по справі № 480/5246/21  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Суддя-доповідач 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	В.В. Катунов    І.С. Чалий