Справа № 344/22443/19 
Провадження № 22-ц/4808/272/22 
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О. 
Суддя-доповідач Пнівчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючої                        Пнівчук О.В.,
               суддів:                        Девляшевського В.А., Томин О.О.
               з участю секретаря                Максимів Ю.В.,         
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», Державного реєстратора Ногіна Володимира Володимировича Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності, 
в с т а н о в и в :
У грудні 2019 року ОСОБА_5 , який діяв в інтересах  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4  та ОСОБА_2  звернувся з позовом до державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна В.В., ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності.
Позов обґрунтовано тим, що з  метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за кредитним договором від 05.05.2006 року, укладеними між АКБ «Форум» (в наступному назву змінено на ПАТ «Банк Форум») та ОСОБА_6 на суму 15 000 євро на споживчі потреби, між позивачами та АКБ «Форум» було укладено договір іпотеки № б/н, за яким вони передали банку в іпотеку нерухоме майно – двокімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .
29 листопада 2019 року позивачі дізнались, що Державний реєстратор Ногін В.В. Узинської сільської ради Тисменицького району за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» здійснив державну реєстрацію права власності (номер запису 34396718) на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», що засвідчує витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний № 190953003.
Посилаючись на те, що їхня квартира не може бути примусово відчужена, оскільки Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення), зокрема і звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, яке фактично є примусовим, а квартира є предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується нею як місце постійного проживання, загальна площа якої не перевищує 140 кв.м., що ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» не отримувало від неї відмови від укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачено п. 6.4. договору іпотеки, та не зверталося до неї з пропозицією укласти такий договір, тому реєстрація права власності за іпотекодержателем фактично була проведена з порушенням процедури вказаної в договорі іпотеки і з цих підстав є незаконною.
Позивачі просили суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 49948181 прийняте 29.11.2019р. державним реєстратором Ногін Володимиром Володимировичем, Узинської сільської ради Тисменицького району та визнати за кожним з позивачів право власності на 1/4 двокімнатної квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 1974320426101.
Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у іпотечному договорі сторони дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, а саме, що задоволення вимог Іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання за кредитним договором в порядку, передбаченому ст. 37 Закону України «Про іпотеку», та у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та відмови іпотекодавця від укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, застереження в цьому договорі є правовою підставою права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.
За таких обставин, положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».
У апеляційній скарзі ОСОБА_7 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Зазначила, відповідно до ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання, іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Відповідно до ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги доводи позивачів, що позичальник ОСОБА_6 , а також співвласники: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не одержували від ТОВ ФК «Інвент» жодних письмових вимог про виконання зобов`язань за кредитним договором та попередження про можливе звернення стягнення на заставне майно, а відтак державним реєстратором порушено приписи п.61 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, а ТОВ «ФК «Інвент» порушено приписи ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку»
На думку апелянтки, рішення суду ґрунтується на припущенні того факту, що всі співвласники (позивачі) були ознайомлені з вимогою ТОВ ФК «Інвент» попри відсутність доказів одержання ОСОБА_6 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 рекомендованого поштового відправлення відповідача. 
Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, передбаченому фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки, а тому, якщо іпотека-житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, то таке звернення стягнення заборонено Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки таким встановлена загальна заборона примусового стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, без згоди власника (незалежно від суб`єкта, який здійснює таке стягнення). Тобто протягом дії цього закону не можна використовувати позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки. При цьому, судом не враховано що спірна квартира є об`єктом, на який поширюється дія цього закону, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце їх постійного проживання та загальна площа такої не перевищує 140 кв.м.
Суд не звернув уваги на те, що окрім спірної квартири у власності позивачів не має іншого житла, що підтверджується наявними в матеріалах справи інформаційними довідками з реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно.
Вказує, що з наявного в матеріалах справи витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №192594436 від 11.12.2019 року державний реєстратор здійснив реєстрацію обтяження – арешту нерухомого майна номер запису 34396737 на підставі ухвали Івано-Франківського міського суду від 29.12.2008 року.
Вказує, що в єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна під номер обтяження 8375058 16 січня 2009 року Першою Івано-Франківською державною нотаріальною конторою було накладено арешт на ј спірної квартири, АДРЕСА_3 , однак державний реєстратор Ногін В. в порушення вимог п.6 ч.1 ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» при наявному зареєстрованому чинному арешті об`єкту нерухомого майна згідно ухвали суду здійснив реєстрацію права власності за ТОВ «ФК «Інвент».
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
Представник ТОВ «ФК «Інвент» у поясненні на апеляційну скаргу заперечив доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої станції.
В судовому засіданні  ОСОБА_7 та її представники ОСОБА_8 , представник позивачів ОСОБА_9 підтримали доводи апеляційної скарги з наведених у ній мотивів.
Представник  ТОВ «ФК «Інвент» Левицький Ю.Д. заперечив вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
З урахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.
Судом встановлено, що 05 травня 2006 року між позичальником ОСОБА_3  та АКБ «Форум» було укладено кредитний договір № 39/06/14-Z, згідно з яким ОСОБА_3  отримав позику в сумі 15000 євро, на споживчі цілі, строком до 04.05.2011 року, зі сплатою 12,5% річних за користування кредитними коштами.( т. 1 а.с. 12-14).
Згідно п. 5.3 договору, сторони домовилися, що невиконання або неналежне виконання позичальником зобов`язань по поверненню суми кредиту, сплаті процентів та інших зобов`язань є умовами, при настанні яких позичальник здійснює повернення отриманих кредитних коштів банку, сплачує проценти за користування кредитними коштами. Для цього, банк надає під розписку уповноваженій особі або надсилає рекомендованим листом позичальнику письмову вимогу про повернення позичальником кредитних коштів, сплату ним процентів за користування кредитними коштами з можливим нарахуванням штрафних санкцій та пені. У випадку непогашення зазначеної у вимозі суми, банк по закінченню 15-денного строку з дати надіслання такої вимоги, звертає стягнення на заставлене майно у порядку визначеному цим договором, договором застави та чинним законодавством України.
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 06 травня 2006 року між АКБ «Форум» як іпотекодержателем та ОСОБА_1 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_3 як іпотекодавцями укладено Іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку передано двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (т.1 а.с.15-16)
Згідно п. 1.2. даного договору предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_3 , яка належить іпотекодавцю на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло. Виданого Агенством по приватизації державного житлового фонду 15.03.1995 року, згідно рішення №46-р МВК від 28.02.1995 року,зареєстрованого Івано-Франківським БТІ і записано у реєстрову книгу за №4961/77, реєстраційний номер 14643125 (т. 1 а.с. 15).
Іпотекодержатель, відповідно до 5.1. договору, набуває права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках, якщо сума наданого кредиту та/або проценти за користування ним, можливі неустойки й витрати не будуть сплачені у строки, встановлені кредитним договором, та інших випадках, передбачених кредитним договором, цим договором та чинним законодавством України.
22 листопада 2018 року між ПАТ «Банк Форум» та ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» укладений договір про відступлення прав за договорами іпотеки (іпотечними договорами), згідно якого, ПАТ «Банк Форум» як первісний іпотекодержатель відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» набуло права ПАТ «Банк Форум», належні йому згідно з договорами іпотеки (іпотечними договорами), зокрема, іпотечним договором, укладеним 06.05.2006 року між ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 та АКБ «Форум». (т.1 а.с.59-65).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року № 898-IV (далі - Закон № 898-IV) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно ч. 1 ст. 3 Закону № 898-IV іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону № 898-IV, у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
Згідно ст. 37 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.
Із внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» від 25 грудня 2008 року № 800-VI (далі - Закон № 800-VI) норми ст. 37 Закону № 898-IV передбачають, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
Відповідно до ст. 36 Закону № 898-IV (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, який підлягає нотаріальному посвідченню і може бути укладений в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому ст. 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 цього Закону.
Після внесення Законом № 800-VI змін до ст. 36 Закону № 898-IV її нормами передбачено, зокрема, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до п. 5.4. договору іпотеки від 25.04.2008 року звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або відповідно до застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно п. 5.5 договору іпотеки у разі порушення умов кредитного договору та/або умов цього договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про усунення порушення не пізніше 30-денного строку та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом установленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього договору та Закону України «Про іпотеку».
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору № 039/06/14-Z від 05.05.2006 року, ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» направило ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 вимоги про усунення порушення від 06.12.2018 року №102/18, №103/18, №104/18, №105/18, та від 18.02.2019 року за № КПФ-100/19, № КПФ-101/19, КПФ-102/19, №КПФ-103/19, №КПФ-104/19 згідно яких товариство вимагало у 30-денний строк з дня отримання вимоги усунути порушення умов кредитного договору та погасити заборгованість перед товариством в розмірі 2 237 422,91 грн, шляхом сплати вказаної суми коштів за зазначеними реквізитами та попередило, що у разі залишення вимоги без задоволення протягом вказаного строку, товариство в рахунок основного зобов`язання за кредитним договором розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку відповідно до ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, шляхом реєстрації за собою права власності на предмет іпотеки. Також повідомлено іпотекодавців про намір реалізувати право товариства як іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві шляхом укладення від свого імені договору купівлі-продажу предмета іпотеки відповідно до ст. 36,38 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, що не перешкоджає іпотекодержателю обирати інші способи звернення стягнення на предмет іпотеки, передбачені Законом України «Про іпотеку» та договором іпотеки (т. 1 а.с.68-72; 74-77).
Вказані вимоги про усунення порушення направлено іпотекодавцям за адресою вказаною в Іпотечному договорі - АДРЕСА_1 , та вручені, 23.01.2019 року, 22.02.2019 року особисто ОСОБА_1 , про що свідчать копії повідомлень про вручення відправлення (т.1 а.с. 80, 87).
Натомість матеріали справи не містять доказів отримання вимоги про усунення порушення іпотекодавцям ОСОБА_3 , ОСОБА_11 , та ОСОБА_4 .
Відповідно до п. 6.1. Розділу «Застереження про позасудове задоволення вимог іпотекодержателя» договору іпотеки від 06.05.2006 року сторони дійшли згоди вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі застереження, що міститься у цьому договорі.
Згідно п. 6.3. договору, задоволення вимог іпотекодержателя може здійснюватися шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань за кредитним договором у порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до п. 6.4 договору іпотеки у випадку прийняття рішення іпотекодержателем про задоволення своїх вимог шляхом набуття права власності на предмет іпотеки та відмови іпотекодавця від укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, застереження в цьому договорі є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.
29 листопада 2019 року державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень індексний №190953003, яким вирішено провести державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна, на квартиру, що розташована: АДРЕСА_1 , за суб`єктом: ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.
На підставі вказаного рішення державним реєстратором Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіним В.В. до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про право власності ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» на двокімнатну житлову квартиру загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1974320426101, номер запису про право власності: 34396718, підстава повідомлення про порушення основного зобов`язання, серія та номер 102/18, видавник: ТОВ ФК «Інвент», договір іпотеки, серія та номер:Д-437, виданий 06.06.2006, видавник: ПН Угрин Л.А.Івано-Франківського МНО, договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки, серія та номер :4076, виданий 22.11.2018 року, видавник ПН ОСОБА_12 . Київського МНО.
Згідно пп. 1 п. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року № 1304-VII (далі – Закон № 1304-VII) протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
Відповідно до п. 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2019 року в справі № 802/1340/18-а (провадження № 11-474апп19) вказала, що підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.
Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.
Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду погодилася з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що квартира, яка має загальну площу 47,40 кв.м. та яка використовується як місце постійного проживання позивачем, не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за банком як забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору, укладеного в іноземній валюті.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачі посилалися на те, що їхня квартира є об`єктом, на який поширюється дія Закону № 1304-VII, яким встановлена загальна заборона примусового стягнення такого майна без згоди власника, оскільки така виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується ними як місце постійного проживання, а загальна площа такої не перевищує 140 кв.м. 
Колегія суддів погоджується з цими доводами, а також доводами скарги про те, що звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку, передбаченому ст. ст. 36-38 Закону України «Про іпотеку», фактично є примусовим зверненням стягнення на предмет іпотеки та таке звернення стягнення заборонено згідно з Законом № 1304-VII, якщо іпотека -житло виступає предметом забезпечення виконання зобов`язання за валютним кредитним договором, оскільки встановлено наявність умов, визначених пп. 1 п. 1 Закону № 1304-VII, які забороняють примусове стягнення (відчуження без згоди власника) нерухомого житлового майна, що виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, і наявність таких умов відповідачем не спростовано.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що положення Закону № 1304-VII не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37, 38 Закону України «Про іпотеку».
При цьому, встановлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Оскільки позивачі, під час дії мораторію, встановленого Законом № 1304-VII,не надавали згоди на відчуження їхньої квартири, що виступає як забезпечення зобов`язань та зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 05.06.2006 року № 39/06/14-Z, у державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна В.В. не було підстав для проведення державної реєстрації права власності на квартиру, що передана в іпотеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.
Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.
До 16. 01.2020 року була чинною редакція ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), відповідно до якої: «У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься саме запис про скасування державної реєстрації прав».
Однак Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020 року, законодавець змінив зазначену норму, виклавши її наступним чином: «У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону».
Із зазначеного вбачається, що законодавець виключив з конструкції статті можливість скасування запису про проведену державну реєстрацію прав, у зв`язку з чим задоволення позовної вимоги про скасування запису державного реєстратора не призведе до ефективного захисту прав, а отже ефективним способом захисту прав позивачів у даній справі є скасування рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Ногіна В.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49948181, від 29 листопада 2019 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна – двокімнатну житлову квартиру загальною площею 45,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1974320426101, за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент».
Разом з тим, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог позивачів про визнання за ними права власності на квартиру АДРЕСА_3 , оскільки саме по собі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Інвент», поновлює їх право спільної власності на зазначену квартиру, яке підтверджено Свідоцтвом про право власності на житло, виданого Агентством по приватизації державного житлового фонду 15.03.1995 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи вищенаведене та положення ст. 376 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що рішення Івано-Франківського міського суду від 04лютого 2020 року підлягає скасуванню з постановленням в нового рішення про часткове задоволення позову в частині скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на квартиру за ТОВ «Фінансова компанія «Інвент».
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частинами 1, 2 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно частини 13 зазначеної статті якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. 
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання про стягнення понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, апеляційний суд дійшов висновку про те, що з відповідача слід стягнути на користь ОСОБА_1 2000 грн витрат по оплаті правничої допомоги, оплачені нею при звернення з позовом до суду (квитанція № 0.0 1572008948.1 від 03.01.2020 року), відповідно до протоколу доручення №1 до Договору про надання правової допомоги №№23-16/12/19 від 16 грудня 2019 року (а.с.38), оскільки така сума передбачена договором є реальною та відповідає критерію розумності, виходячи із конкретних обставин справи.
Оскільки позовні вимоги позивачів задоволені частково, то відповідно судовий збір покладається на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Так, з ТОВ «Фінансова компанія «Інвент» слід стягнути на користь ОСОБА_1 1920  грн судового збору (768 грн судового збору, сплаченого при зверненні з позовом до суду та 1152 грн при поданні апеляційної скарги) та на користь ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3   ОСОБА_4  по 768 грн кожному (витрат по оплаті судового збору в суді першої  інстанції). 
Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Позов ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна Володимира Володимировича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент», про скасування рішення державного реєстратора та визнання права власності задовольнити частково.
Скасувати рішення державного реєстратора Узинської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області Ногіна Володимира Володимировича про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 49948181, від 29 листопада 2019 року про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна – двокімнатну житлову квартиру загальною площею 45,4 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1974320426101, за товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент».
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (код ЄДРПОУ 41361814, вул. Велика Васильківська, 55-Г, м. Київ) на користь ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_1 , жительки: АДРЕСА_1 ) 1920  грн витрат по оплаті судового збору та 2000 грн витрат по оплаті правової допомоги. 
Стягнути Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвент» (код ЄДРПОУ 41361814, вул. Велика Васильківська, 55-Г, м. Київ)  на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,),  ОСОБА_3  (РНОКПП НОМЕР_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_4 ),  ОСОБА_4  (РНОКПП  НОМЕР_4 , проживаючої за адресою:  АДРЕСА_4 )  по 768 грн витрат по оплаті судового збору кожному.
Постанова суду набирає законної сили з дня її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Головуюча                                                                        О.В. Пнівчук
Судді:                                                                                В.А. Девляшевський
                                                                               О.О. Томин