ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 січня 2022 року                                 
м. Харків
справа № 646/8126/19
провадження № 22-ц/818/1044/22
Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: судді - Тичкової О.Ю., 
суддів - Маміної О.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря судового засідання - Антонович А.А.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року, ухваленеу складі судді Теслікової І.І. (повний текст рішення складений 29 червня 2021 року),
УСТАНОВИВ :
Двадцять дев`ятого листопада 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, після уточнення вимог якого 09.09.2020 (т.1 а.с.1-3, 187-190) просила визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 автомобіль SKODA моделі SUPERB номер шасі ( кузову) НОМЕР_1 , 2007 року випуску, SKODA OCTAVIA A7, кузов НОМЕР_2 , 2015 року випуску, стягнути зі ОСОБА_2 в порядку розподілу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартості Ѕ частки автомобілів SKODA OCTAVIA A7 у розмірі 256 000 грн. та SKODA SUPERB у розмірі 92 000 грн, а всього - 348 000 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.04.2005. В період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано два автомобіля: автомобіль SKODA моделі SUPERB номер шасі ( кузову) НОМЕР_1 , 2007 року випуску (надалі SKODA SUPERB) та SKODA OCTAVIA A7, кузов  НОМЕР_2 , 2015 року випуску (надалі SKODA OCTAVIA A7). Зазначені автомобілі були відчужені ОСОБА_2 без згоди ОСОБА_1 . Відповідно до ст. ст. 60-72 Сімейного кодексу України (надалі СК України) позивач має право на отримання грошової компенсації у розмірі Ѕ частини вартості зазначених автомобілів, виходячи з дійсної їх вартості на час розгляду справи, а саме згідно зі звітом про оцінку майна від 27.11.2019.
Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Автомобілі SKODA SUPERB та SKODA OCTAVIA A7 визнані спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку розподілу спільного майна подружжя стягнуто грошову компенсацію вартості Ѕ частини SKODA OCTAVIA A7 у розмірі 256 000 грн, Ѕ частини вартості SKODA SUPERB у розмірі 92 000 грн., а всього - 348 000 грн. Зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнутий судовий збір у розмірі 4 320 грн 80 коп. Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави 20 грн судового збору. 
Рішення суду мотивовано тим, що придбані 10.11.2018 та 29.06.2019 автомобілі SKODA SUPERB та SKODA OCTAVIA A7 є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , набутими останніми під час шлюбу, тому ОСОБА_1 має право на половину вартості кожного автомобіля, які відповідач відчужив без її згоди. Доказів того, що ОСОБА_2 придбав спірні автомобілі в аварійному стані за особисті кошти, відповідач суду не надав. Суд не погодився з думкою відповідача щодо недопустимості наданого стороною позивача звіту про оцінку транспортного засобу від 27.11.2019 для підтвердження вартості спірного майна, оскільки останній складений відповідно до вимог чинного законодавства, порушення процедури одержання акту не виявлено і в сукупності з іншими наданими позивачем доказами він доводить обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог.
Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд надав неправильну оцінку доказам у справі. 
Визнаючи спірні автомобілі спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 суд першої інстанції не врахував, що автомобілі SKODA SUPERB та SKODA OCTAVIA A7 відчужені на користь третьої особи, угоди купівлі-продажу недійсними не визнавалися та нікчемними не є. Визнавши автомобілі спільною сумісною власністю подружжя, суд фактично дозволив сторонам у справі зареєструвати за собою право власності на транспортні засоби, що на час вирішення спору належать стороннім особам. Судом не з`ясовано з якого часу позивач та відповідач припинили вести спільне господарство. Хоча шлюб між сторонами не було розірвано, шлюбні відносини фактично припинилися на початку 2017 року. З цього часу сторони у справі вирішили жити окремо. З 04 березня 2018 року ОСОБА_2 остаточно переїхав на інше місце проживання, фактично створивши нову сім`ю з ОСОБА_5 . Лише через 8 місяців після фактичного припинення шлюбних відносин відповідач придбав автомобіль 2007 року випуску, який був в аварійному стані. Цей автомобіль був придбаний за особисті кошти відповідача. Другий автомобіль був придбаний відповідачем у червні 2019 року, кошти на його придбання також належали особисто відповідачу та частина - його цивільній дружині. На підтвердження зазначених обставин в суді були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , але суд не дав належної оцінки цим доказам. Сама ОСОБА_1 у своїх поясненнях фактично визнавала, що з березня 2018 року шлюбні відносини між нею та ОСОБА_2 припинилися. Обставина припинення шлюбних відносин між сторонами з березня 2018 року також досліджувалася і доводилася під час розгляду інших цивільних справ. Також судом не прийнято до уваги доводи відповідача щодо того, що докази позивачки про вартість спірного майна є неналежними. Встановлена в ході дослідження вартість майна ґрунтується виключно на припущеннях оцінювача і носить ймовірний характер, адже оцінка проводилась без реального огляду автомобілів, а відтак, не може бути покладена в основу судового рішення. Позиція суду щодо недоведеності факту аварійності автомобілів, не потребувала доказування, адже факт придбання автомобілів в аварійному стані позивачкою визнавався. Натомість докази стосовно зміни стану цих автомобілів до суду позивачкою подані не були. Також суд не врахував, що кошти отримані від реалізації майна ОСОБА_2 витратив на потреби сім`ї - своїх, спільних з позивачкою, дітей, які проживають з відповідачем і яких він повністю утримує.
Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до статті 376 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Колегія суддів, заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, що були предметом дослідження в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вище вимогам не відповідає.
Як установлено судовим розглядом і вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 2005 року, що підтверджується копією повторного свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 22 листопада 2019 року (т.1 а.с. 17). 
10.11.2018 ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на автомобіль SKODA SUPERB, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 (т.1 а.с. 20). 
29.06.2019 ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на автомобіль SKODA OCTAVIA A7, що підтверджується відповіддю МВС та копією ідентифікаційного коду ОСОБА_2 (т.1 а.с. 16, 39).
З відповіді Регіонального сервісного центру МВС у Харківській області від 19.02.2020 № 31/20-566 на адвокатський запит представника позивача вбачається, що 11.12.2019 ОСОБА_2 відчужив автомобіль SKODA SUPERB на користь ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу. 17.12.2019 ОСОБА_2 відчужив автомобіль SKODA OCTAVIA A7 на користь ОСОБА_11 на підставі договору купівлі-продажу (т.1 а.с. 75-76). 
Відповідно до статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини 1 статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Згідно з частиною 1 статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частиною 1 статті 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом пунктів 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. 
Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.
Тягар спростування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу покладається на того з подружжя хто вважає спірне майно особистою власністю. 
Згідно з частиною 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до статей 77-81, 89 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, яким суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки и вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш обґрунтованою.
В судовому засіданні в суді першої та апеляційної інстанції сторони не заперечували, що хоча і перебувають в зареєстрованому шлюбі, але фактичні шлюбні відносини припинили згідно пояснень представника позивачки з листопада 2019 року, згідно пояснень відповідача та його представника - з березня 2018 року. 
На підтвердження факту припинення шлюбних відносин, окремого проживання та відсутності спільного побуту та господарства відповідач просив допитати свідків. Так, згідно пояснень свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , спірні автомобілі були придбані відповідачем після припинення ведення спільного господарства з позивачкою, і відповідно за його особисті кошти, оскільки спільного бюджету між подружжям ОСОБА_1 на той час вже не було. Проте суд не надав належної оцінки зазначеним показанням та безпідставно відхилив їх як неналежні. 
Те, що  відповідач проживав окремо від дружини, разом з іншою жінкою -    ОСОБА_8 ,  підтверджується також  доданими до апеляційної скарги  письмовими доказами, які прийняті апеляційним судом задля встановлення істини у справі, а саме:  28.12.2019 звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального запису ( справа № 646/8959/19) відносно ОСОБА_2 повідомляла суду про те, що з травня 2018 року її чоловік ОСОБА_2 чинить відносно неї та дітей психічне та фізичне насильство, при цьому тривалий час проживає окремо, відносини з коханкою має з 2017 року ( т. 2 а.с. 116 - 120) та лише періодично приїжджає до місця її постійного проживання. ОСОБА_14 у 2019 році особисто зазначала, що шлюбні відносини не підтримуються тривалий час. Згідно показань матері ОСОБА_1 - ОСОБА_15 , яка була допитаною в якості свідка у вищезазначеній справі, вбачається, що її зять - ОСОБА_2 не проживає в одному будинку з ОСОБА_1 більше ніж два роки, а проживає з іншою жінкою на ім`я ОСОБА_5 ( а.с. 121 - 127). Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 травня 2021 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей встановлено, що з 2017 року ОСОБА_18 проживає з батьком за адресою: АДРЕСА_1 (т. 2 а.с. 140 - 142). Згідно довідок про доходи за 2017 - 2019 роки ОСОБА_2 мав постійний дохід ( т. 2 а.с. 114 - 115). 
Тому судова колегія погоджується з доводами апелянта щодо доведеності факту придбання спірних автомобілів під час окремого проживання, за його особисті кошти. 
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими судова колегія не надає їм оцінку. 
З огляду на вищевикладене апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову у задоволенні позову. 
За змістом частин 1,10,13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Апелянтом при зверненні до суду апеляційної інстанції був сплачений судовий збір в розмірі 5190 грн., що підтверджується квитанцією від 09.08.2021 року ( т. 2 а.с. 161). Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі зазначений судовий збір належить стягнути з позивача на користь відповідача. 
Керуючись статтями 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення. 
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомобілів спільною сумісною власністю подружжя, стягнення вартості частки у праві власності залишити без задоволення. 
Стягнути зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5190 гривень судового збору, сплачених при подачі апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 січня 2022 року.
Головуючий                                                         О.Ю. Тичкова

Судді                                                                        О.В. Маміна

                                                                       Н.П. Пилипчук