Справа № 350/1010/18 
Провадження № 22-ц/4808/268/22 
Головуючий у 1 інстанції Бейко А. М. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі:
головуючого (суддя-доповідач)                Девляшевського В.А.,
суддів:                                        Пнівчук О.В., Томин О.О.,
секретаря                         Петріва Д.Б.,
з участю          сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рожнятівського районного суду, ухвалене головуючим суддею Бейко А.М. 18 жовтня 2021 року у селищі Рожнятові Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 28 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Перегінської селищної ради, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області та Приватне підприємтсво "Вектор" про визнання частково незаконним, скасування рішення Осмолодської сільської ради та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,
встановив :
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом, вимоги якого збільшила під час розгляду справи, до ОСОБА_2 , Осмолодської сільської ради, треті особи - Головне управління Держегеокадастру в Івано-Франківській області, ПП «Вектор» про визнання частково незаконним та скасування рішення Осмолодської сільської ради від 11 березня 2007 року №59-6/2007 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на землю та видачі ОСОБА_2 державного акту на право власності на землю серія ЯД №856791 від 22 червня 2007 року, визнання недійсним цього державного акту на право власності на земельну ділянку кадастровий номер 2624884102050030108 загальною площею 0,4553 га для ведення особистого селянського господарства, виданого ОСОБА_2 , визнання за позивачкою права на користування земельною ділянкою загальною площею 0,1621 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 , в межах, визначених актом про встановлення межі Осмолодської сільської ради від 22 грудня 2017 року.
Позов обгрунтовано тим, що  позивачці рішенням Рожнятівської районної ради від 13 червня 1990 року надано дозвіл на будівництво житлового будинку на земельній ділянці площею 0,08 га в с. Гриньків, яку відведено в натурі згідно акту від 12 липня 1990 року. В подальшому їй видано свідоцтво про право власності на домоволодіння за цією адресою. Рішенням Осмолодської сільської ради від 29 травня 2005 року чоловіку позивачки ОСОБА_5 було передано у власність для ведення особистого селянського господарства 0,810 га та 0,25 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства. В грудні 2017 року їй надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки загальною площею 0,1621 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.
Вона користувалась вказаними земельними ділянками без зміни їх площі, а суміжним землекористувачем був ОСОБА_6 , який в 2017 році надав частину належної йому земельної ділянки її зятю ОСОБА_7 . Останні загородили земельну ділянку.
Про відсутність будь-яких порушень меж земельної ділянки ОСОБА_2 свідчить акт Осмолодської сільської ради від 22 грудня 2017 року про встановлення межі суміжного землекормистування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . 
Разом з тим, відповідно до державного акту серія ЯД №856791 від 22 червня 2007 року земельна ділянка кадастровий номер 2624884102050030108 належить ОСОБА_2 . Про вказаний державний акт ні їй, ні ОСОБА_6 , ні ОСОБА_7 не було відомо. Державний акт виготовлений на підставі акту встановлення та узгодження меж від 05 квітня 2004 року та експлікації угідь, в яких зазначено прізвище чоловіка позивачки ОСОБА_5 та проставлено підроблений підпис від його імені. Про вказане свідчить відкрите 19 лютого 2018 року Рожнятівським відділенням поліції кримінальне провадження за статтею 358 частини 4 КК України. 
На думку позивачки, рішенням Осмолодської сільської ради від 11 березня 2007 року №59-6/2007 порушено її законне право користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування житлового будинку, оскільки рішення про вилучення цієї земельної ділянки чи припинення права користування уповноваженим органом не приймалось.
Крім того, всупереч вимог законодавства межі земельної ділянки, переданої у власність ОСОБА_2 не виносились у натурі, акт закріплення межовими знаками та акт приймання-зберігання межових знаків відсутні. Надання у власність землі ОСОБА_2 була здійснена на підставі технічної документації із землеустрою, а не проекту відведення спірної земельної ділянки, чим порушено вимоги пункту 2 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року за №677. Більше того, земельна ділянка відповідно до плану меж земельної ділянки знаходиться на прибережній захисній смузі водного об`єкту.
Ухвалою Рожнятівського районного суду від 15 травня 2019 року до участі в розгляді справи залучено співвідповідачів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Ухвалою суду від 01 лютого 2021 року співвідповідача Осмолодську сільську раду замінено на Перегінську селищну раду.
Рішенням Рожнятівського районного суду від 18 жовтня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погодившись із рішенням суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Просила скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити.
Апелянт вказує, що суд першої інстанції не звернув увагу на висновок експерта в кримінальній справі, відповідно до якого підписи від імені ОСОБА_5 в акті встановлення та узгодження меж від 05 квітня 2007 року та експлікації угідь виконані не ОСОБА_5 , а іншою особою. Натомість суд за клопотанням відповідача призначив в справі іншу почеркознавчу експертизу, на яку виніс питання чи виконані підписи від імені ОСОБА_5 в акті узгодження меж та експлікації угідь та в інших наданих для порівння документах однією особою. Питання позивача чи виконані підписи у вказаних документах саме ОСОБА_5 були відхилені без будь-якої мотивації.
Відповідно до висновку експерта від 30 вересня 2020 року підпис від імені ОСОБА_5 в акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, які передаються у спільну сумісну власність від 05 квітня 2007 року, підпис від імені ОСОБА_5 у заяві від 02 жовтня 2007 року та підпис від імені ОСОБА_5 на сторінці 13 Журналу реєсстрації вступного інструктажу з питань охорони праці виконані однією особою. Разом з тим не встановленим залишилось питання чи вказані підписи від його імені виконані саме ОСОБА_5 з огляду на те, що вказаний факт він заперечує. Крім того, з висновку експерта вбачається, що частина підписів в акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування від 05 квітня 2007 року та інших документах, наданих для експертизи, співпадають та виконані однією особою, а частина - ні. Проте, жодної оцінки цим протиріччям суд не надав.
Посилається на те, що судом порушено визначений законом порядок надання та отримання доказів а також вирішення питання про призначення експертизи, оскільки клопотання про її призначення подано відповідачем через 11 місяців після закриття підготовчого провадження. При цьому докази для проведення експертизи не були надані позивачу та іншим учасниками. Стороною відповідача не порушувалось питання для поновлення пропущеного строку для подання доказів. Про судове засідання, на якому було постановлено ухвалу про призначення експертизи, сторона позивача не була повідомлена.
Судом також не надано правової оцінки порушенню норм матеріального права, допущених при отриманні спірного державного акта, про що зазначалось в позовній заяві.
За наведених обставин просила апеляційну скаргу задовольнити.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - адвокат Іванів О.Б. посилається на законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не містять підстав для його скасування. Зазначає, що призначена судом почеркознавча екпертиза стосувалась дослідження підпису свідка ОСОБА_5 , який міститься на акті встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування, що передаються у спільну сумісну власність, та на експлікації угідь. Позовна заява обгрунтована саме підробкою його підпису. Відтак потреба у призначенні почеркознавчої експертизи виникла саме на стадії судового розгляду з метою встановлення дійсних обставин щодо підписання останнім спірних акту узгодження меж та експлікації угідь. Позивачка погодилась із призначеною експертизою та не оспорювала її правомірність. Крім того, апелянтом не надано жодних доказів конфігурації земельної ділянки, яка існувала до передачі їй у власність, що унеможливлює встановлення порушення її права на земельну ділянку.
Інші учасники правом на подання відзиву не скористались.
В засіданні апеляційного суду представник апелянта - адвокат Давимука В.Я. доводи апеляційної скарги підтримав з наведених у ній мотивів.
Відповідачі та їх представник - адвокат Іванів О.Б. доводів скарги не визнали, посилаючись на обґрунтованість висновків суду.
Представники третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з`явились. Враховуючи їх належне повідомлення про дату, час і місце розгляду справи, колегія суддів вважає, що згідно статті 372 ЦПК України перешкод розглядові справи у їх відсутності немає.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що ОСОБА_1 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав на земельну ділянку, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
З вказаним висновком погоджується колегія суддів.
Із матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що згідно рішення виконкому Рожнятівської районної ради народних депутатів №101 від 13 червня 1990 року ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в с. Гриньків Рожнятівського району. На підставі цього рішення згідно акту від 09 липня 1990 року їй було відведено в натурі земельну ділянку площею 0,08 га (а.с.10-11, 24 т.1). В подальшому їй видано свідоцтво про право власності на домоволодіння в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.12).
Крім того її чоловіку ОСОБА_5 рішенням Осмолодської сільської ради №А-11/04-01 від 29 травня 2005 року передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки площами 0,2528 га та 0,0810 га по АДРЕСА_1 (а.с.44 т.1). 
Рішенням Осмолодської сільської ради №121-17/2017 від 22 грудня 2017 року ОСОБА_1 надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1621 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 (т.1, а.с.14).
Судом встановлено, що її земельна ділянка межує з земельною ділянкою ОСОБА_2 в с.Гриньків, що підтверджується актом про встановлення межі суміжного землекористування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , затвердженим рішенням сесії Осмолодської сільської ради від 22 грудня 2017 року (т.1, а.с.15-16).
Так, рішенням шостої сесії Осмолодської сільської ради №59-6/2007 від 11 березня 2007 року(а.с.18 т.1) ОСОБА_2 передано у власність для ведення особистого селянського господарства земельні ділянки площею 0,3272 га, 0,45 га, 0,0612 га, 0,2540 га та для будівництва і обслуговування житлового будинку - 0,25 га по АДРЕСА_1 .
На підставі вищевказаного рішення ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №856791, площею 0,4553 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2624884102050030108 (а.с.19 т.1).
Актом земельної комісії Осмолодської сільської ради від 21 вересня 2017 року встановлено самовільне захоплення частини вищевказаної земельної ділянки суміжним землекористувачем ОСОБА_5 (а.с.22 т.1).
Відповідно до договору дарування від 04 трвня 2019 року ОСОБА_2 подарувала спірну земельну ділянку ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 144 т.1)
Згідно з положеннями статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.
Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами встановлений статтею 118 ЗК України. Зокрема, частиною 9 статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
З`ясовано, що ОСОБА_1 фактично не погоджується із існуючими межами земельної ділянки, яка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , вважаючи, що при отриманні її у власність порушено межі її земельної ділянки площею 0,1621 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.
При цьому посилалась на те, що акт встановлення та узгодження меж від 05 квітня 2007 року та експлікацію угідь, які наявні в технічній документації із землеустрою щодо складання документів на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 ні вона, ні її чоловік ОСОБА_5 не підписували.
Вказане спростовуються висновком експерта СЕ-19/109/8/7-281ПЧ/20 від 30 вересня 2020 року за наслідками проведення судової почеркознавчої експертизи, якому суд першої інстанції надав належну оцінку.
Більше того, стадія погодження меж земельної ділянки при виготовленні землевпорядної документації є допоміжною. Стаття 198 ЗК України лише вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами. Із цього не випливає, що у випадку відмови суміжного землевласника або землекористувача від підписання відповідного документа - акта погодження меж, слід вважати, що погодження меж не відбулося. Погодження меж полягає у тому, щоб суміжнику було запропоновано підписати відповідний акт. Якщо він відмовляється це робити, орган, уповноважений вирішувати питання про приватизацію ділянки по суті, повинен виходити не із самого факту відмови від підписання акта, а із мотивів відмови. Якщо такими мотивами є виключно неприязні стосунки - правового значення вони не мають. У разі виникнення спору сама по собі відсутність погодження меж не є підставою для того, щоб вважати прийняте рішення про приватизацію незаконним. Підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації. Непогодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами не може бути підставою для відмови відповідної місцевої ради в затвердженні технічної документації, за умови правомірних дій кожного із землекористувачів. Таким чином, непогодження суміжним землекористувачем меж земельної ділянки не є саме по собі підставою для прийняття органом місцевого самоврядування рішення про відмову у затвердженні технічної документації та переданні земельної ділянки у власність. Що, відповідно, також не є підставою для скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Вказаний висновок висловлений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2021 року у справі № 263/11779/16-ц (провадження № 61-10819св20).
В силу приписів частини першої статті 106 та частини першої статті 96 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів.
Власник земельної ділянки або землекористувач, згідно частини другої статті 152 ЗК України, може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно положень частини 1 статті 155 ЗК України у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо користування належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.
Відповідно до вимог статті 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проєктами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Дозвіл на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому. У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.
Колегія зауважує, що позивачці не відведено земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок, у постійне користування у спосіб, визначений чинним законодавством. На день розгляду справи відсутнє зареєстроване її право на землекористування у Державному реєстрі речових прав, земельна ділянка не сформована та їй не присвоєно кадастрового номеру.
Саме по собі рішення Осмолодської сільської ради №121-17/2017 від 22 грудня 2017 року про надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,1621 га - не доводить набуття вказаної земельної ділянки у власність чи постійне користування, а надає право позивачеві розробити технічну документацію із землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки.
У справі, що переглядається, встановивши, що після отримання дозволу на розроблення проєкту землеустрою позивачка будь-яких дій, спрямованих на його розроблення, не вчинила, а спірна земельна ділянка площею 0, 4553 га сформована на підставі технічної документації, складеної на замовлення ОСОБА_2 , суд зробив правильний висновок про те, що ОСОБА_1 не довела факт порушення свого права відповідачами.
Встановлено, що будь-яка земельна ділянка із користування позивачки не вилучалася, а тому нею не доведено, яким чином оскаржуване рішення сесії сільської ради порушує її права як власника земельної ділянки. Відтак прийняте рішення, яким передано ОСОБА_2 вказану земельну ділянку у власність, є законним. Відповідно виготовлений на його підставі державний акт про право власності на земельну ділянку не порушує право позивачки та не підлягає скасуванню.
А отже, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність підстав для задоволення позову. 
Доводи апеляційної скарги не дають підстав вважати, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, та фактично зводяться до переоцінки доказів, яким судом дана належна правова оцінка.
За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційну скаргу ОСОБА_1 належить залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
Керуючись статтями 374, 375, 381 - 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рожнятівського районного суду від 18 жовтня 2021 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий                                                                В.А. Девляшевський
Судді:                                                                        О.В. Пнівчук
                                                                               О.О. Томин

       Повний текст постанови виготовлено 31 січня 2022 року