ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2022 року	Львів	Справа № 300/5148/21 пров. № А/857/21714/21	

Колегія суддів Восьмого апеляційного адміністративного суду в складі:

головуючого судді:                                        Улицького В.З.
суддів:                                                            Довгої О.І., Запотічного І.І.
при секретарі судового засідання:                Волошин М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу  Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 року (рішення ухвалене у м. Івано-Франківську судом у складі головуючого судді Могили А.Б.) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                   ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2021 року позивач звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області про визнання протиправною відмову, зобов`язання вчинити певні дії.
Позивач позовні вимоги мотивував тим, що призначенні пенсії пенсійним органом не зараховано до його страхового стажу періоди роботи з 09.01.1979 по 28.01.1981 в профкомі колгоспу "Ленінським шляхом", з 08.05.1992 по 26.10.1998 в спілці селян "Відродження". При цьому, пенсійним органом обґрунтувань такого незарахування ненаведено. Згідно ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Такі ж норми містяться в пункті 1  Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року. Його трудова книжка містить всі необхідні дані, які підтверджують факт роботи у спірний період на посаді голови профкому колгоспу "Ленінським шляхом". Однак надати будь-які докази про отримання заробітної плати немає можливості, оскільки Верховинський районний комітет профспілки працівників сільського господарства після ліквідації колгоспів припинив свою діяльність, документи з особового складу комітету профспілки до архівного відділу Верховинської районної державної адміністрації на зберігання не передавалися. Аналогічно немає відомостей про його роботу та заробітну плату в спілці селян "Відродження" у зв`язку із її ліквідацією, документі в архівних установах відсутні. За наявності записів у його трудовій книжці відповідач вимагаючи від нього додаткові документи для підтвердження періодів роботи  в профкомі колгоспу "Ленінським шляхом", в спілці "Відродження", що законом не передбачено, своєю відмовою зарахувати до страхового стажу спірні періоди роботи вчиняє протиправні дії та порушує його право на пенсійне забезпечення. Просив позов задоволити.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною відмову Головного  управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області щодо незарахування ОСОБА_1 періодів роботи  з 08.05.1992 по 30.06.1992, з 01.02.1995 по 31.03.1995, з 01.01.1996 по 26.10.1998 в спілці селян "Відродження" до його страхового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області зарахувати ОСОБА_1  періоди роботи з 08.05.1992 по 30.06.1992, з 01.02.1995 по 31.03.1995, з 01.01.1996 по 26.10.1998 в спілці селян "Відродження"  до його страхового стажу. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області здійснити з 01.04.2019  перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням страхового  стажу за період з 08.05.1992 по 26.10.1998   в спілці селян "Відродження"  та виплату пенсії з урахуванням раніше виплачених сум. Врахувано висновок суду, зазначений в цьому рішенні при розгляді заяви ОСОБА_1  щодо зарахування до його страхового стажу роботу в період роботи з 09.01.1979 по 28.01.1981 в профкомі колгоспу "Ленінським шляхом". У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції оскаржило Головне управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з помилковим застосуванням норм матеріального та процесуального права та підлягає скасуванню з підстав викладених у апеляційній скарзі. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою у задоволені адміністративного позову відмовити.
Згідно ч.4 ст.229 КАС України, фіксування процесу не здійснювалося оскільки всі учасники справи в судове засідання не з`явилися.
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу апелянта слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Згідно ч.1 ст.2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 189 цього Кодексу.
Згідно ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 15.03.2011 призначено пенсію за віком.
До набрання чинності Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" питання пенсійного забезпечення, в тому числі й порядок обчислення стажу для призначення пенсій, регулювалося Законом України "Про пенсійне забезпечення".
Відповідно до ст.62 Закону України "Про пенсійне забезпечення" основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній.
Згідно пунктів 1 та 2 Порядку за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до п.3 Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Надання довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17, від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 та від 25 квітня 2019 року у справі № 159/4178/16-а.
На час внесення записів до трудової книжки позивача діяли Основні положення про порядок видачі і ведення трудових книжок колгоспників, затверджених постановою Ради Міністрів СРСР від 21.04.1975 №310, відповідно до п.1 яких трудова книжка колгоспника є основним документом про трудову діяльність членів колгоспів.
Пункт 2 Основних положень регламентує, що трудові книжки ведуться на всіх членів колгоспів з моменту прийняття їх в члени колгоспу.
Абзацом 2 п. 2 Основних положень передбачено, що трудові книжки колгоспників раніше встановленого взірця обміну на нові не підлягають.
Всі записи в трудовій книжці підтверджуються у всіх розділах за час роботи в колгоспі з підписом керівника колгоспу або спеціально уповноваженої правлінням колгоспу особи та печатки (п.6 Основних положень).
Обов`язок правильного і точного внесення даних про роботу в трудову книжку і інші документи покладена на роботодавця (п.13 Основних положень).
Позивачу зараховано періоди роботи в колгоспі "Ленінським шляхом" до його страхового стажу відповідно до довідки архівного відділу Верховинської районної державної адміністрації від 31.03.2011 № Ю-123.
Як вбачається з довідки ОСОБА_1 працював в колгоспі "Ленінським шляхом" з 18.10.1973 по 31.12.1986, з 08.01.1988 по 31.12.1991. При цьому, з відомостей про кількість вироблених трудоднів  (людиноднів), трудову участь в колгоспному виробництві  вбачається, що в 1979 році позивачем відпрацьовано 3 трудодні при встановленому мінімумі 150  трудоднів, в 1980 році – 29 трудоднів при встановленому мінімумі 150  трудоднів, в 1981 році – 290 трудоднів при встановленому мінімумі 190  трудоднів.
Відтак, відповідачем до стажу роботи позивача зараховано 3 дні роботи в колгоспі "Ленінським шляхом" за період з 01.01.1979 по 31.12.1979, 29 днів за період 01.01.1980 по 31.12.1980  та 6 років за період з 01.01.1981 по 31.12.1986 (а.с. 9, 27).
В матеріалах справи наявна копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 21.11.1973 долучена  позивачем до позовної заяви та копія трудової книжки колгоспника серії НОМЕР_1 від 21.11.1973, яка міститься в пенсійній справі позивача та додана до відзиву Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області. В даних документах містяться розбіжності щодо відомостей про роботу позивача в профкомі колгоспу "Ленінським шляхом".
В обох трудових книжках міститься інформація про обрання ОСОБА_1  головою профкому колгоспу "Ленінським шляхом". Проте, в трудовій книжці, яка подавалася позивачем в 2011 році пенсійному органу для призначення пенсії за віком відсутні відомості про документ на підставі якого позивач прийнятий на цю роботу та дату прийняття. Натомість в трудовой книжці, яка  долучена  позивачем до позовної заяви вказано, що на вищевказану посаду він прийнятий з 09.01.1979 рішенням загальних зборів від 09.01.1979 № 2. 
Наступний запис в трудовій книжці колгоспника - звільнення з посади  голови профкому в зв`язку з обранням головою колгоспу "Ленінським шляхом" з 15.04.1975, не містить зазначення документу на підставі якого відбулося звільнення. В свою чергу, в трудовій книжці, поданій до суду ОСОБА_1 , виправлено дату звільнення – 15.04.1975 та вказану іншу дату 28.01.1981 із зазначенням наказу від 28.01.1981 № 2. 
Згідно п. 2.23 розділу II Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування",  затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005  № 22-1,  документи про стаж, вік та заробітну плату подаються тільки в оригіналах.
Належно завірена копія трудової книжки колгоспника, надана відповідачем  – це точне відтворення її оригіналу, так як первинно подавалася ОСОБА_1 пенсійному органу для призначення пенсії, суд вважає, що достовірні дані позивача вказані саме в  цьому документі.
В довідці архівного відділу Верховинської районної державної адміністрації від 31.03.2011 № Ю-123 вказано що ОСОБА_1 працював в колгоспі "Ленінським шляхом", а не в  профкомі колгоспу "Ленінським шляхом".
Відповідно до статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до стажу роботи зараховується робота, виконувана на  підставі трудового договору на підприємствах, в установах,  організаціях  і кооперативах, незалежно від  використовуваних  форм  власності  та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах,  незалежно  від  характеру  й  тривалості  роботи  і тривалості перерв.
При обчисленні стажу роботи в колгоспі за період після 1965 року, якщо член колгоспу не виконував без поважних причин встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві, враховується час роботи за фактичною тривалістю.
Підтверджуючі документи про роботу саме в  профкомі колгоспу "Ленінським шляхом" могли не зберегтися, однак з врахуванням розбіжностей в трудових книжках колгоспника серії НОМЕР_1 від 21.11.1973, копії яких надані як позивачем так і відповідачем, суд позбавлений можливості зарахувати  до страхового стажу   ОСОБА_1 весь періоду його роботи  з 09.01.1979 по 28.01.1981. 
У випадку надання позивачем доказів про роботу в профкомі колгоспу "Ленінським шляхом" вимога щодо виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві  не стосуватиметься ОСОБА_1 .
Пунктом 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки чи відповідних записів в ній № 637 встановлено, що у разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
За  відсутності  документів  про  наявний  стаж роботи та неможливості їх одержання у зв`язку з  воєнними  діями,  стихійним лихом, аваріями,  катастрофами або іншими надзвичайними ситуаціями стаж  роботи, який дає право на пенсію, встановлюється на підставі показань не менше двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації (в тому числі  колгоспі)  або в одній системі (пункт 17 Порядку № 637).
Згідно пунктів 2, 17 Порядку № 637, у випадку наявності сумніву щодо періодів роботи позивача з 09.01.1979 по 28.01.1981 у пенсійного органу наявні повноваження на отримання показань свідків.
Пенсійним органом здійснено перерахунок пенсії позивача з 01.04.2019  у зв`язку із зарахуванням до страхованого стажу позивача періодів його роботи в спілці селян "Відродження" за які підприємством нараховувалися та сплачувалися страхову внески.
Факт роботи позивача з 08.05.1992 по 26.10.1998 в спілці селян "Відродження" є беззаперечним, відомості про цю роботу зазначені в трудовій книжці колгоспника, копії яких надані як позивачем так і відповідачем, заповненій у відповідності до вимог ведення трудових книжок та містить всі необхідні записи, які дають можливість встановити дату прийняття та звільнення з роботи, місце роботи та накази на підставі яких робилися такі записи.
Частиною 4 статті 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно статті 56 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції чинній на момент роботи позивача в спілці селян "Відродження")  до стажу роботи зараховується робота, виконувана на  підставі трудового договору на підприємствах, в установах,  організаціях  і кооперативах, незалежно від  використовуваних  форм  власності  та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та  інших кооперативах,  незалежно  від  характеру  й  тривалості  роботи  і тривалості перерв.
До стажу роботи зараховується також будь-яка   інша   робота,  на  якій  працівник  підлягав державному  соціальному страхуванню, або за умови сплати страхових внесків,  період  одержання допомоги по безробіттю, а також робота в`язнів  і робота за угодами цивільно-правового характеру за умови сплати страхових внесків.
Статтею 1 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" встановлено, що страхові внески - кошти відрахувань на соціальне страхування, збір на обов`язкове державне пенсійне страхування та страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, сплачені (які підлягають сплаті) згідно із законодавством, що діяло раніше; надходження від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, що спрямовуються на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування.
Страхувальники - роботодавці та інші особи, які відповідно до закону сплачують єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та/або є платниками відповідно до цього Закону.
Згідно частин 1 - 3, 10, 12 статті 20 вказаного Закону страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі, у тому числі з виплат (доходу), що здійснюються в натуральній формі.
Обчислення страхових внесків застрахованих осіб, зазначених у пунктах 1, 2, 5-7, 9, 10, 12, 15, 17 і 18 статті 11 цього Закону, здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) заробітної плати (доходу), грошового забезпечення, на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Обчислення страхових внесків територіальними органами Пенсійного фонду у випадках, передбачених цим Законом, здійснюється на підставі складених актів перевірки правильності нарахування та сплати страхових внесків, звітності, що подається страхувальником, бухгалтерських та інших документів, що підтверджують суму заробітної плати (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховуються страхові внески.
Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом.
Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків.
Відповідно до статті 4 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування"  платниками єдиного внеску є, зокрема, роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. 
Згідно з частиною 11, 12 статті 9 вказаного Закону у разі несвоєчасної або не в повному обсязі сплати єдиного внеску до платника застосовуються фінансові санкції, передбачені цим Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску, несуть дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність згідно із законом. Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
Як вбачається з довідка Косівського об`єднаного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області від 05.04.2019 № 6 згідно до якої спілкою селян "Відродження" нараховувалися та сплачувалися внески на обов`язкове державне пенсійне страхування за період з 01.07.1992 по 31.12.1992, з 01.01.1993 по 30.12.1993, з 01.01.1994 по 31.12.1994, за січень 1995 року, з 01.04.1995 по 31.12.1995.
Відсутність інформації та документів стосовно сплати спілкою селян "Відродження" за період з 08.05.1992 по 26.10.1998 страхових внесків, їх неналежна сплата чи ненадходження таких внесків до Пенсійного фонду не може бути підставою для незарахування до страхового стажу позивача його періоду роботи на цьому підприємстві, оскільки відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник, в якому працює застрахована особа. Факт ненадходження відрахувань до Пенсійного фонду із зарплати позивача за відсутності його вини, не може бути підставою для відмови у зарахуванні йому стажу роботи та, відповідно, для відмови в призначенні пенсії. Позивач не може нести відповідальність у вигляді позбавлення права на включення вказаного періоду роботи до страхового стажу за порушення, вчинене страхувальником, оскільки згідно з Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" відповідальність за несплату страхових внесків несе підприємство-страхувальник.
Аналогічна правова позиція відображена Верховним Судом в постанові від 27.03.2018 у справі № 208/6680/16-а (2а/208/245/16).
Таким чином, обґрунтовуючи правомірність незарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи в спілці селян "Відродження" з 08.05.1992 по 26.10.1998, з огляду на відсутність відомостей про сплату страхових внесків, відповідач покладає відповідальність за неналежне виконання підприємством-страхувальником свого обов`язку щодо сплати страхових внесків на позивача, тим самим, позбавляючи його соціальної захищеності, що є неприпустимим та суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Відтак, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  не надано суду доказів, які підтверджують відсутність підстав для зарахування повного періоду роботи позивача в спілці селян "Відродження" до його страхового стажу роботи позивача. 
За таких обставин, апеляційний суд вважає, що оскільки пенсійним органом частково зараховано до страхового стажу ОСОБА_1  період роботи в спілці селян "Відродження" то позов в цій частині підлягає до часткового задоволення, а саме  слід зобов`язати Головне управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області  зарахувати до страхового стажу позивача періоди його роботи в спілці селян "Відродження"  з 08.05.1992 по 30.06.1992, з 01.02.1995 по 31.03.1995, з 01.01.1996 по 26.10.1998.
Відповідач, зазначивши про зайняття позивачем посади голови спілки селян "Відродження" з 08.05.1992 по 26.10.1998, не навів доказів вини позивача, як керівника, в несплаті спілкою страхових внесків до Пенсійного фонду України.
Відповідно до частини 4 статті 45 "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в чинній редакції) встановлено, що перерахунок призначеної пенсії, крім випадків, передбачених частиною першою статті 35, частиною другою статті 38, частиною третьою статті 42 і частиною п`ятою статті 48 цього Закону, провадиться в такі строки: у разі виникнення права на підвищення пенсії - з першого числа місяця, в якому пенсіонер звернувся за перерахунком пенсії, якщо відповідну заяву з усіма необхідними документами подано ним до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо заяву з усіма необхідними документами подано ним після 15 числа; у разі настання обставин, які тягнуть за собою зменшення пенсії, - з першого числа місяця, в якому настали ці обставини, якщо вони мали місце до 15 числа включно, і з першого числа наступного місяця, якщо вони мали місце після 15 числа.
Статтею 46 вказаного Закону встановлено, що  нараховані суми пенсії, на виплату яких пенсіонер мав право, але не отримав своєчасно з власної вини, виплачуються за минулий час, але не більше ніж за три роки до дня звернення за отриманням пенсії. У цьому разі частина суми неотриманої пенсії, але не більш як за 12 місяців, виплачується одночасно, а решта суми виплачується щомісяця рівними частинами, що не перевищують місячного розміру пенсії.
Нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. Компенсація втрати частини пенсії у зв`язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.
Оскільки, пенсійним органом при перерахунку пенсії не було зараховано ОСОБА_1 весь період роботи в спілці селян "Відродження" з 08.05.1992 по 26.10.1998  до його страхового стажу, то право позивача на спірний перерахунок та виплату пенсії виникло також з 01.04.2019.  
Таким чином, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції правомірно зобов`язано зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1  періоди його роботи з 08.05.1992 по 30.06.1992,  з 01.02.1995 по 31.03.1995, з 01.01.1996 по 26.10.1998 в спілці селян "Відродження", здійснити відповідний перерахунок його пенсії з 01.04.2019 з урахуванням набутого стажу з 08.05.1992 по 26.10.1998  та здійснити виплату перерахованої пенсії з урахуванням проведених платежів.
Заробітна плата та пенсія мають однакову правову природу, тобто є джерелом існування, доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Відповідно до статті 1 Закону України №2235-III "Про громадянство України", статті 2 Закону України №2050-III "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" заробітна плата і пенсія включені до переліку законних джерел існування, доходів.
Згідно ч.2 ст. 233 Кодексу законів про працю України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Узагальнюючи наведене, суд апеляційної інстанції переконаний, що судом першої інстанції надано належну оцінку наявним у справі доказам, а їх достатня кількість та взаємний зв`язок у сукупності дали змогу суду першої інстанції зробити вірний висновок про наявність підстав для часткового задоволення адміністративного позову.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.
З наведеного вбачається, що доводи апеляційної скарги являються безпідставними та необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, правова оцінка доказів дана вірно, а відтак у задоволенні апеляційної скарги слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 243 ч. 3, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України,  колегія   суддів,-
                                                  ПОСТАНОВИЛА:                    

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 22.10.2021 року у справі №300/5148/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. З. Улицький 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 09.02.2022