Справа № 408/7246/16-ц 
Провадження № 22-ц/810/1006/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року                     Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Назарової М.В.,
суддів:                                     Кострицького В.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря         Сінько А.І.,
учасники справи: скаржник - ОСОБА_1 , орган державної виконавчої служби - Баштанський районний відділ Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2021 року, постановлену Біловодським районним судом Луганської області у складі: судді Булгакової Г.В. в приміщенні того ж суду, 
у цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державних виконавців Баштанського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), заінтересована особа- стягувач ОСОБА_2 ,                          

                               в с т а н о в и в:

У вересні 2016 року скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаною скаргою, яка мотивована тим, що 25 листопада 2011 року Ровеньківським міським судом Луганської області було видано виконавчий лист по цивільній справі № 2-1656/11 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів. У справі ухвалене рішення про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 25 липня 2011 року і пожиттєво в розмірі 1/6 всіх видів доходу.
За заявою стягувача на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження № 45851915, про що 16 грудня 2014 року державним виконавцем Баштанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області було винесено відповідну постанову, та 16 жовтня 2015 року державним виконавцем цього ж органу ДВС в рамках цього ж виконавчого провадження було винесено постанову про арешт майна боржника.
11 лютого 2016 року скаржник з довідки Новоодеського відділення ПФУ № 547/03 дізнався, що з його пенсії утримуються аліменти відповідно до виконавчого листа від 25 листопада 2011 року по справі № 2-1656/11, після чого 08 вересня 2016 року особисто прибув до Баштанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області, де ознайомився з матеріалами виконавчого провадження № 45851915, отримавши копію постанови від 16 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження.
Скаржник ОСОБА_1 вважає, що вказана постанова про відкриття виконавчого провадження винесена з порушеннями ст. 11, 12, 20 та 31 Закону України «Про виконавче провадження» (в чинній на той час редакції), оскільки він як боржник не був належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, зокрема рекомендованим листом з повідомленням про вручення постанови за адресою його фактичного проживання ( АДРЕСА_1 ) не отримував, в результаті чого був позбавлений права на ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження та оскарження цієї постанови. Вказана постанова винесена з порушенням правил територіальності виконавчих проваджень. 
В зв`язку із чим просив визнати неправомірними дії державних виконавців Баштанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області (натепер - Баштанського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження № 45851915 та скасувати: постанову від 16 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження, винесену державним виконавцем цього органу ДВС Андрощук С.О., а також постанову про арешт майна від 16 жовтня 2015 року, винесену державним виконавцем цього ж органу ДВС Кононенком А.В.; зобов`язати Баштанський РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області здійснити перерахунок заборгованості з виплати аліментів по виконавчому листу № 2-1656/11, виданим вказаним органом ДВС, та повернути на рахунок боржника незаконно сплачені, на його думку, грошові кошти на підставі цього виконавчого листа в сумі 9402,52 грн.
Ухвалою Біловодського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2021 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії державних виконавців Баштанського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Миколаївській області (натепер - Баштанського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження № 45851915, заінтересована особа - стягувач ОСОБА_2 , відмовлено. 
В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_1 вважає оскаржувану ухвалу незаконну та необґрунтовану, просить скасувати ухвалу суду, зупинити незаконне утримання зі скаржника аліментів до відновлення втраченого судового провадження по справі та зобов`язати суд відновити втрачене судове провадження по справі № 2-1656/2011 Ровеньківського міського суду від 25.11.2011 та справи № 22ц-1345/12 апеляційного суду Луганської області від 28.11.2012.
Доводами апеляційної скарги є те, що судом першої інстанції, порушення ст. 6 Конвенції та ст. 450 ЦПК України, скарга не розглянута протягом більш як п`ять років, і неявка учасників справи не мала перешкоджати розгляду заяви; в оскаржуваній ухвалі має місце лише констатація норм закону щодо здійснення виконавчого провадження за місцем проживання боржника, натомість боржник з лютого 2015 року мешкав в АДРЕСА_1 , тобто скаржник був позбавлений можливості оскаржити діяння, що становлять втручання у його права, що порушує доступ до суду; справа № 2-1656/2011, на виконання рішення в якій видано та прийнято до виконання дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , знаходиться в Ровеньківському міському суді Луганської області, що є тимчасово окупованою територією, тобто справа є втраченою; відновлення втраченого судового провадження регулюється ст. 448-485 ЦПК України та Законом України «Про забезпечення права і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», проте в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали відсутні посилання на них; Біловодським райсудом Луганської області 10.08.2018 вже розглянута скарга ОСОБА_1 на дії держвиконавців по стягненню аліментів на утримання ОСОБА_2 по справі № 2-2472/05-ц, яке вступило в законну силу і по якій судом було допущено процесуальне порушення у вигляді не відновлення втраченого судового провадження, лише після чого було розглянуто справу; незаконне виконавче провадження по втрачених судових справах порушує право скаржника мирно володіти своїм майном, слугує безпідставному стягненню близько 1500 грн аліментів щомісяця, та завдає психологічних зривів членам родини скаржника.
Сторони, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, до судового засідання не з`явилися, що відповідно до вимог частини другої статті 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Законність і обґрунтованість судового рішення базується на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, і що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що відсутність в матеріалах виконавчого провадження заяви боржника про зміну його адреси проживання (реєстрації) та приймаючи до уваги, що державним виконавцем вживалися заходи по встановленню місця проживання боржника, що слідує з копій запитів до Новоіванівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області та Баштанського РС УДМС в Миколаївській області, а також, що боржник письмово повідомлявся про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною в виконавчому листі, свідчить, що під час відкриття виконавчого провадження державний виконавець Баштанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області жодним чином не порушив приписів Закону України «Про виконавче провадження». Щодо незаконності постанови від 16 жовтня 2015 року про арешт майна з огляду на її невідповідність приписам ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», то в матеріалах виконавчого провадження наявні матеріали, які підтверджують вжиття державним виконавцем заходів, спрямованих на встановлення коштів боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, а саме: запити від 16 грудня 2014 року № 19636/3-934 та від 16 жовтня 2015 року № 9587/6-934 до Баштанського ТВБВ № 10014/07, Держкомзему в Баштанському районі, Новобузького ВРЕР ВДАІ про наявність майна та поточних рахунків, запит від 16 жовтня 2015 року № 9587/6-934 до Управління ВД ФССНВ в Миколаївській області про виплати, запит від 17 жовтня 2015 року № 14339310 до Державної податкової служби України щодо сум доходів, запит від 17 жовтня 2015 року № 14339313 до Пенсійного фонду України про перебування на обліку пенсіонерів.
Переглядаючи вказане судове рішення за доводами апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення кореспондується та відображено у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно якої судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року № 5-рп/2013 у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України № 606-XIV від 21 квітня 1999 року, чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та сукупність дій, що спрямованих на примусове виконання рішень.
Статтею 19 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХIV визначено, що державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зокрема, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону № 606-XIV виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцем місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу. 
Статтею 447 ЦПК України (в редакції Закону № 2147-УШ від 03 жовтня 2017 року, чинній станом на час вирішення справи судом) передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Судом встановлено, що рішенням Ровеньківського міського суду Луганської області від 25 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини-інваліда ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з 25.07.2011 і пожиттєво, у розмірі 1/6 всіх видів доходу (а.с. 87 т. 2).
На виконання рішення 29 січня 2013 року Ровеньківським міським судом Луганської області видано дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 2-1656/11, який 08 грудня 2014 року пред`явлено стягувачем ОСОБА_2 до виконання до Відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області (а.с. 37 т. 2).
16 грудня 2014 року постановою старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області Андрощук С.О. відкрите виконавче провадження № 45851915 про примусове виконання рішення Ровеньківського міського суду Луганської області 25 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-1656/11 відносно боржника ОСОБА_1 (а.с. 17 т. 1, а.с. 44 т. 2).
Довід апеляційної скарги про те, що справа № 2-1656/2011, на виконання рішення в якій видано та прийнято до виконання дублікат виконавчого листа про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , знаходиться в Ровеньківському міському суді Луганської області, що є тимчасово окупованою територією, тобто справа є втраченою, а судом не вирішувалося питання про відновлення втраченого судового провадження на підставі ст. 448-485 ЦПК України та Закону України «Про забезпечення права і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції», не заслуговує на увагу, оскільки станом на час видачі дублікату виконавчого листа у справі № 2-1656/11 - 29 січня 2013 року - Ровеньківський міський суд Луганської області здійснював свої повноваження у повному обсязі і як суд, що ухвалював рішення, мав у випадку втрати виконавчого документу у відповідності до вимог ст. 370 ЦПК України (в редакції Закону N 1618-IV) вирішити питання про видачу його дублікату.
Недоречними є посилання скаржника на судові рішення в інших справах за скаргою ОСОБА_1 на дії держвиконавців про стягненню аліментів на утримання ОСОБА_2 , які вступили в законну силу і по яких встановлено процесуальне порушення судом у вигляді невідновлення втраченого судового провадження, то вказане не має наперед встановленої сили під час розгляду теперішньої справи і ухвалені ці рішення за інших фактичних обставин.
Не ґрунтується на вимогах закону довід скарги, що вказаний дублікат не підлягає виконанню, оскільки у передбаченому цивільним процесуальним Кодексом України порядку не вирішувалося питання про визнання виконавчого документу у справі № 2-1656/11 таким, що не підлягає виконанню.
Підставами для відмови у відкритті виконавчого провадження, передбаченими ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній станом на час відкриття виконавчого провадження), є:
1) пропуску встановленого строку пред`явлення документів до виконання;
2) неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону, та неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; 
3) якщо рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної (юридичної) сили, крім випадків, коли воно у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання; 
4) пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення; 
5) якщо не закінчилася відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення; 
6) невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону; 
6-1) офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури; 
7) якщо виконавчий документ повернуто стягувачу за його заявою, крім виконавчих документів про стягнення аліментів та інших періодичних платежів; 
8) наявності інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження. 
Оскільки в заяві стягувача ОСОБА_2 від 12.12.2014 було зазначено адресу проживання боржника ОСОБА_1 . Миколаївська обл., Баштанський р-н, с. Новоіванівка, тобто територія, на яку поширюється компетенція державного виконавця Баштанського РУЮ, то у останнього були відсутні підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Апеляційна скарга не містить будь-яких доводів щодо незаконності оскаржуваної ухвали в частині його вимог про повернення незаконно сплачених грошових коштів на підставі дублікату виконавчого листа в сумі 9402,52 грн, і колегія суддів погоджує висновки суду про їх необґрунтованість, неаргументованість та відсутність відповідних доказів незаконності дій державного виконавця по розрахунку заборгованості.
Отже, оскаржувана ухвала суду в частині визнання неправомірними дій державного виконавця Баштанського РВ ДВС ГТУЮ в Миколаївській області (натепер - Баштанського районного відділу Державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в рамках виконавчого провадження № 45851915 та скасування постанови від 16 грудня 2014 року про відкриття виконавчого провадження, винесену державним виконавцем цього органу ДВС Андрощук С.О., а також повернення на рахунок боржника незаконно сплачених грошових коштів на підставі цього виконавчого листа в сумі 9402,52 грн є такою, що постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а помилкові доводи апеляційної скарги вказаних висновків не спростовують.
Натомість, слушним є довід апеляційної скарги про порушення права скаржника на мирне володіння майном щодо постанови державного виконавця про арешт майна боржника.
Частиною другою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV внормовано, що у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника. 
Ст. 57 Закону № 606-XIV врегульовано питання арешту та вилучення майна боржника.
16.10.2015 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції Кононенком А.В. на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження з посиланням на те, що боржник в строк для самостійного виконання рішення виконавчого документа в добровільному порядку не виконане (а.с. 55 т. 2).
Відомостей про отримання боржником ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження матеріали виконавчого провадження не містять.
Інших доказів вжиття виконавцем належних заходів для з`ясування місцезнаходження боржника або його майна, на яке може бути звернуто стягнення, до жовтня 2015 року матеріали виконавчого провадження також не містять.
В заяві про пред`явлення виконавчого документу на виконання Баштанському РВ ДВС стягувачем ОСОБА_2 зазначено, що боржник є отримувачем пенсії та страхових виплат у Фонді Соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань (а.с. 37 т. 2).
Згідно копії виконавчого провадження № 45851915 після його відкриття 16 грудня 2014 року державним виконавцем вперше зроблені запити до вказаних установ лише: 16 жовтня 2015 року до Управління ВД ФССНВ в Миколаївській області про виплати та 17 жовтня 2015 року до Пенсійного фонду України про перебування на обліку пенсіонерів щодо ОСОБА_1 , внаслідок чого виникла заборгованість більше ніж за 3 місяці.
Запит до органів УДМС України в Миколаївській області задля отримання відомостей про реєстрацію місця проживання та інших персональних даних ОСОБА_1 спрямований державним виконавцем лише у вересні 2016 року (а.с. 72 т. 2).
Судом не звернуто увагу на підтвердження матеріалами справи посилання ОСОБА_1 на те, що згідно отриманої держвиконавцем Інформаційної довідки № 116369944 від 17.10.2015 з Реєстру прав власності на нерухоме майно вбачається набуття ОСОБА_1 12.02.2015 права власності на Ѕ нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , що і дотепер є його місцем проживання (а.с. 48-49 т. 2).
Доказів перешкоджання державному виконавцю виявити вказану інформацію до жовтня 2015 року матеріали справи не містять.
Саме вказана бездіяльність державного виконавця протягом з грудня 2014 року до жовтня 2015 року призвела до виникнення заборгованості більш ніж за три місяці, що є визначеною ч. 2 ст. 71, ст. 57 Закону № 606-XIV підставою для накладення арешту на майно боржника.
Тому такі заходи застосовані виконавцем безпідставно.
Натомість пред`явлений до виконання виконавчий лист є підставою для примусового виконання рішення та не звільняє боржника від обов`язку його виконання.
Інших доводів апеляційна скарга не містить.
Вказана невідповідність висновків суду та порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права у частині вимог про скасування постанови про арешт майна боржника у відповідності до вимог п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали в наведеній частині за доводами апеляційної скарги та ухваленню нової постанови про задоволення скарги ОСОБА_1 . 
В іншій частині ухвала суду як постановлена з додержанням норм матеріального і процесуального права у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 367, 374, 376 ЦПК України, апеляційний суд

                        п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Біловодського районного суду Луганської області від 19 жовтня 2021 року в частині вимог ОСОБА_1 про скасування постанови про арешт майна боржника скасувати та ухвалити в цій частині нову постанову.
Скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесену Головним державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Баштанського районного управління юстиції Миколаївської області Кононенком А.В. 16 жовтня 2015 року у виконавчому провадженні № 45851915 щодо боржника ОСОБА_1 .
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Дата складення повного тексту постанови - 25 січня 2022 року.

Головуючий

Судді: