ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
       ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року                                                                         м. Херсон

справа №  661/2806/21
провадження № 22-ц/819/245/22

Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого ( судді-доповідача)	Чорної Т.Г.,	
суддів:	Пузанової Л.В.,	
  	Склярської І.В.	
секретар	Автонагова Ю.В.	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє  ОСОБА_2 , на рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2021 року у складі судді Чирського Г.М. у цивільній справі за позовною заявою  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди, 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року ОСОБА_2 , який діє від імені  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України про відшкодування моральної шкоди.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_1 є учасником бойових дій, що підтверджується відповідним посвідченням, виданим 21.07.2015 р., проходив військову службу ВЧ НОМЕР_1 . 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 МО України №41 від 10.02.2016 р. позивача було виключено зі списків особового складу частини та всіх забезпечень за п. б ч.6 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», проте, в день звільнення відповідачем не було виплачено грошову компенсацію за невикористану відпустку учасника бойових дій за 2015-2016 роки, внаслідок чого позивач звернувся до суду з метою захисту порушеного права. 
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 р. у справі №340\5626\20 визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1   грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена ч.4 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 року по 2016 року та зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 )Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена ч.4 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 року по 2016 рік.
Посилаючись на протиправну бездіяльність відповідача, ОСОБА_1 просив суд, стягнути з ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України на його користь 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди за несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку як учаснику бойових дій та судові витрати.
Рішенням Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2021 року у задоволені позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , який діє від імені  ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України моральну шкоду за несвоєчасну виплату грошової компенсації за невикористану відпустку як учаснику бойових дій у розмірі 5 000 грн. та судові витрати. 
Письмовий відзив на адресу суду не надходив.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Судом встановлено, що  ОСОБА_1 є учасником бойових дій та перебував на військовій службі, що підтверджується посвідченням учасника бойових дій серія НОМЕР_4 виданого 21.07.2015 р.  Проходив військову службу у Військовій частині НОМЕР_1 Міністерства оборони України.           
Наказом командира Військової частини НОМЕР_1 ( НОМЕР_2 ) Міністерства оборони України №41 від 10.02.2016 р. прапорщика військової служби за призивом під час мобілізації на особливий період ОСОБА_1 звільнено з військової служби у запас, відповідно до п. «б» ч.6 ст. 26  ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», з 10.02.2016 р, виключено зі списку особливого складу військової частини та всіх видів забезпечення.     
Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 15.02.2021 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 (В453) Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, позовні вимоги задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1   грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку, яка передбачена ч.4 ст. 10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 р. по 2016 р. Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 ( НОМЕР_3 ) Міністерства оборони України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за невикористані календарні дні додаткової відпустки, яка передбачена ч.4 ст.10-1 ЗУ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» за період 2015 р. по 2016 р.     
Зазначене рішення суду набрало законної сили та виконане 07.04.2021 р. у розмірі 2264 грн, що не заперечується сторонами.       
Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо визнає підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. 
Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. 
Відповідно до змісту наведеної норми, за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.     
У постанові Верховного Суду від 10.04.2019 у справі № 464/3789/17 сформовано правову позицію, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження це емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.       
Підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв`язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви не достатньо для стягнення з власника моральної шкоди. 
Вимоги про відшкодування моральної шкоди представник позивача пов`язує лише з фактом порушення прав ОСОБА_1 роботодавцем щодо невиплати грошової компенсації за невикористану додаткову відпусту.
При цьому, будь-яких посилань на наявність страждань, порушення нормальних життєвих зв`язків, стосунків з оточуючими людьми, застосування додаткових зусиль для організації свого життя, настанні інших негативних наслідків, позивач не наводить і не доводить належними та допустимим доказами. 
Сам по собі факт ухвалення судового рішення про встановлення протиправності бездіяльності відповідача не може бути самостійною та достатньою підставою стверджувати про спричинення позивачеві моральної шкоди та не звільняє його від обов`язку надати докази на підтвердження наявності всіх необхідних елементів складу деліктних правовідносин (як то зміст моральної шкоди та причинно-наслідковий зв`язок).
ОСОБА_1 не було доведено факт завдання йому моральної шкоди внаслідок протиправної бездіяльності відповідача, адже позов містить лише виклад норм діючого законодавства України, практики ЄСПЛ та судової практики Верховного Суду в окремих справах, що стосуються відшкодування моральної шкоди, і не містить посилання на жодну фактичну обставину, яка б могла свідчити про наявність негативних змін у його психічному стані через несвоєчасну виплату грошової компенсації. Лише сам факт протиправної бездіяльності відповідача не є безумовною й достатньою підставою для відшкодування моральної шкоди.
Враховуючи, що сам факт визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень не є безумовною й достатньою підставою для стягнення з нього моральної шкоди, зважаючи, що позивач не обґрунтував заподіяння йому такої шкоди, не зазначив, у чому конкретно проявилося психологічне напруженням, розчарування та незручності його нормальних життєвих зв`язків, що саме спричинило йому моральні страждання і в чому проявляється їхній взаємозв`язок із протиправними діями відповідача, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову, з яким погоджується колегія суддів.     
Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами і є такі, що висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для переоцінки доказів у цій справі, а нові доказі, які б відповідно до  статті 367 ЦПК України підлягали дослідженню апеляційним судом, позивачем додатково не подавалися.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування чи зміни відсутні.
Керуючись  ст. ст. 367, 374, 375, ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Новокаховського міського суду Херсонської області від 23 вересня 2021 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий                                                                                          Т.Г.Чорна

Судді:                                                                                                        Л.В.Пузанова

                                                                                                                      І.В.Склярська 

Повний текст постанови складено 27 січня 2022 року

Суддя                                                                         Т.Г. Чорна