ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року	Львів	Справа № 161/8333/21 пров. № А/857/23062/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Улицького В.З. та Кузьмича С.М.,
з участю секретаря судового засідання -           Герман О.В.,

а також сторін (їх представників):
від відповідача -                                         Маїло І.О., Ковальчук Б.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 27.10.2021р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Кушнірук Юлії Петрівни, діючої на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради, інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Каращука Павла Івановича, про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, що зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису) (суддя суду І інстанції: Ковтуненко В.В.; час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09 год. 45 хв. 27.10.2021р., м.Луцьк),-

В С Т А Н О В И В:

05.05.2021р. (згідно з відтиском поштового штемпеля на конверті) представник адвокат Кушнірук Ю.П., діюча на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернулася до суду з адміністративним позовом, в якому просила скасувати постанову серії DMV-2106885 від 22.04.2021р. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки, паркування, що зафіксоване в режимі фотозйомки, а також про накладення штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.1-2, 5, 7).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 27.10.2021р. заявлений позов задоволено; визнано протиправною та скасовано постанову інспектора (інспектора з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Каращука П.І. серії DMV-2106885 від 22.04.2021р. щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, та накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді адміністративного штрафу в сумі 680 грн.; провадження у справі щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, закрито (а.с.84-86).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач Департамент муніципальної варти Луцької міської ради, який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що у своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою у задоволенні заявленого позову відмовити (а.с.88-93).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що режим фотозйомки передбачає здійснення уповноваженою особою фотофіксації обставин порушення правил зупинки, стоянки або паркування транспортних засобів, а саме: дати, часу (моменту), місця розташування транспортного засобу по відношенню до нерухомих об`єктів та/або географічних координат, інших ознак наявності складу адміністративного правопорушення. При здійсненні фотозйомки обов`язковою є наявність не менше двох зображень транспортного засобу, отриманих з різних або протилежних ракурсів.
Інспектором Департаменту муніципальної варти було проведено фотофіксацію обставин порушення згідно вимог ст.14-2 КУпАП, на якому можна чітко встановити розташування автомобіля позивача по відношенню до нерухомих об`єктів.
Також є незрозумілою позиція суду, згідно якої неможливо встановити місце вимірювання відстані до автомобіля, адже на фотофіксації чітко видно, що автомобіль розташований безпосередньо біля виїзду з прилеглої території та є очевидним, що вимірювання здійснювалось від краю виїзду із прилеглої території.
У своєму рішенні суд зазначає, що у постанові DMV № 2106885 взагалі не зазначені серія та номер ручного лазерного віддалеміру, яким здійснювалося вимірювання, адже у постанові вказано, що вимір здійснено ручним лазерним світловіддалеміром «Bosch GLM500».
Твердження суду про те, що спірна постанова не містить жодного обґрунтування, яким чином зупинка транспортного засобу, створює перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, є помилковим, оскільки об`єктивною стороною складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, є створення реальної перешкоди дорожньому руху (в тому числі руху пішоходів) і така перешкода не обов`язково повинна спричинити певні фактичні наслідки для конкретних осіб, а достатньо факту наявності потенційної, але реальної перешкоди, що підтверджено у спірному випадку.
Окрім цього, у спірній ситуації повідомлення про притягнення до адміністративної відповідальності містило всі відомості, передбачені ч.ч.2-4 ст.283 КУпАП, крім відомостей про особу, стосовно якої розглядається справа.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представників відповідача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Як встановлено під час судового розгляду, відповідно до постанови серії DMV-2106885 від 22.04.2021р. по справі про адміністративне правопорушення, винесеної інспектором (інспектором з паркування) Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради Каращуком П.І., о 14 год. 21 хв. 21.04.2021р. позивач ОСОБА_1 здійснив по вул.С.Бандери, 16 у м.Луцьку зупинку належного йому автомобіля марки «Volkswagen», модель «Jetta», державний номерний знак НОМЕР_1 , ближче 10 метрів від місця виїзду з прилеглої території та створив перешкоду дорожнього руху, чим порушив вимоги п.15.9 «и» ПДР.
На підставі наведеного, відповідачем визнано позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, і накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн. (а.с.4).
Вимірювання здійснено ручним лазерним світловіддалеміром марки «Bosch GLM500»; фотозйомка проводилася спецзасобом марки «Samsung SM-A307FN/DS», про що вчинено відповідні відмітки в спірній постанові; також відповідачем долучено фотознімки з місця порушення ПДР (а.с.33-36).

          Приймаючи рішення по справі та задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що Департаментом муніципальної варти Луцької міської ради, всупереч положенням ч.2 ст.77 КАС України, не вчинено належних дій, спрямованих на доказування правомірності свого рішення, а саме постанови серії DMV № 2106885 від 22.04.2021р.
Відповідачем на засадах змагальності сторін не доведено правомірність, законність та підставність притягнення позивача до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення за ч.3 ст.122 КУпАП.

Колегія суддів вважає наведені висновки такими, що відповідають фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Відповідно до пп.«и» п.15.9 ПДР, затв. постановою КМ України № 1306 від 10.10.2001р. (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) зупинка забороняється, зокрема, ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду.

Згідно ч.3 ст.122 КУпАП (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ненадання переваги в русі транспортним засобам аварійно-рятувальних служб, швидкої медичної допомоги, пожежної охорони, поліції, що рухаються з увімкненими спеціальними світловими або звуковими сигнальними пристроями, ненадання переваги маршрутним транспортним засобам, у тому числі порушення правил руху і зупинки на смузі для маршрутних транспортних засобів, а так само порушення правил зупинки, стоянки, що створюють перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів зазначає, що для притягнення до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП необхідно встановити у діях особи склад адміністративного правопорушення, зокрема його об`єктивну сторону, в тому числі створення перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху, що є обов`язковою умовою для притягнення до відповідальності за порушення правил зупинки, стоянки в цьому випадку.

Відповідно до ст.283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова виконавчого органу сільської, селищної, міської ради по справі про адміністративне правопорушення приймається у формі рішення.
Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сферах забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити відомості про: дату, час і місце вчинення адміністративного правопорушення; транспортний засіб, який зафіксовано в момент вчинення правопорушення (марка, модель, номерний знак); технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис (якщо такий запис здійснювався); розмір штрафу та порядок його сплати; правові наслідки невиконання адміністративного стягнення та порядок його оскарження; відривну квитанцію із зазначенням реквізитів та можливих способів оплати адміністративного стягнення у вигляді штрафу.
Постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксоване за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, або про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), крім даних, визначених частинами другою і третьою цієї статті, повинна містити відомості про адресу веб-сайту в мережі Інтернет, на якому особа може ознайомитися із зображенням чи відеозаписом транспортного засобу в момент вчинення адміністративного правопорушення, ідентифікатор для доступу до зазначеної інформації та порядок звільнення від адміністративної відповідальності.

          Разом з тим, в частині притягнення позивача до відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.3 ст.122 КУпАП, спірна постанова серії DMV-2106885 від 22.04.2021р. про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Із змісту вказаної норми слідує, що обставини вчинення адміністративного правопорушення, які викладені у постанові, мають встановлюватись на підставі оцінених органом (посадовою особою) доказів, що є допустимими, тобто, зібраними у встановленому КУпАП порядку.
Зокрема, в тексті постанови не зазначені серія та номер ручного лазерного світловіддалеміру, яким здійснювалося вимірювання, а також спецзасобу, яким проводилася фотозйомка.
Здійснений спосіб фотофіксації унеможливлює повноцінне сприйняття обставин, за яких вона проводилась. Зокрема, є відсутньою панорамна, вузлова та детальна фотозйомки, що не дає можливості чіткого визначення місця зупинки.
Із наданих відповідачем фотоматеріалів слідує, що автомобіль позивача припарковано ліворуч на проїжджій частині, однак із самих фотографій не видається можливим встановити назву вулицю, а також прилеглу територію.
Крім того, із матеріалів фотофіксації неможливо дійти до однозначного висновку щодо місця вимірювання інспектором (інспектором з паркування) відстані до належного позивачу транспортного засобу.

Належність доказів слідує з приписів ст.251 КУпАП, відповідно до яких доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Таким чином, представлені відповідачем докази в розрізі вимог ст.251 КУпАП не можна вважати допустимими.

Водночас, спірна постанова не містить жодного обґрунтування, яким чином зупинка належного позивачу транспортного засобу створювала перешкоди дорожньому руху або загрозу безпеці руху.
Будь-яких доказів того, що така зупинка створювала перешкоду транспортним засобам, які не мали можливість рухатись по цій смузі руху, що спричинило маневрування цими транспортними засобами для об`їзду такої перешкоди, апелянтом не надано.
Перешкода для руху - нерухомий об`єкт у межах смуги руху транспортного засобу або об`єкт, що рухається попутно в межах цієї смуги (за винятком транспортного засобу, що рухається назустріч загальному потоку транспортних засобів) і змушує водія маневрувати або зменшувати швидкість аж до зупинки транспортного засобу (п.1.10 ПДР).
Прилегла територія - це територія, що прилягає до краю проїзної частини та не призначена для наскрізного проїзду, а лише для в`їзду до дворів, на стоянки, автозаправні станції, будівельні майданчики тощо або виїзду з них (п.1.10 ПДР).
Однак, фактів маневрування або зменшення швидкості аж до зупинки транспортних засобів із наданих відповідачем фотоматеріалів не убачається.
При цьому, сам факт здійснення зупинки ближче 10 м від виїздів з прилеглих територій і безпосередньо в місці виїзду не можна вважати кваліфікуючою обставиною за ч.3 ст.122 КУпАП без урахуванням фактичної дорожньої обставин, за яких мала місце зупинка автомобіля.

Отже, належних доказів вчинення позивачем правопорушення, встановленого ч.3 ст.122 КУпАП, не представлено.
Відповідно до ст.77 КАС України у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.

На підставі наведеного, відповідачем неправомірно притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.122 КУпАП та помилково накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 680 грн.
Також складену інспектором (інспектором з паркування) постанову за наведених обставин не можна вважати належним і допустимим доказом по справі.

Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги позивача задоволені у визначений спосіб.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є підставним та обґрунтованим, через що підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.
За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги та витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції слід покласти на апелянта Департамент муніципальної варти Луцької міської ради.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту муніципальної варти Луцької міської ради на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської обл. від 27.10.2021р. в адміністративній справі № 161/8333/21 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Департамент муніципальної варти Луцької міської ради.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	В. З. Улицький 	
 	 	С. М. Кузьмич  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 24.02.2022р.