УХВАЛА

24 грудня 2021 року 
м. Київ
справа № 640/25900/19
адміністративне провадження № К/9901/44817/21 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду                        Кашпур О.В. перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора України, у якому просила:
визнати протиправним та скасувати наказ Генерального прокурора від 15 листопада 2019 року № 1522-ц про звільнення ОСОБА_1 з посади заступника начальника організаційно-методичного відділу Департаменту підтримання обвинувачення та представництва інтересів держави в судах Генеральної прокуратури України та органів прокуратури на підставі пункту 9 частини 1  ст. 51 Закону України «Про прокуратуру»;
зобов`язати Генерального прокурора поновити ОСОБА_1 на посаді заступника начальника відділу Департаменту представництва інтересів держави в суді;
стягнути з Генеральної прокуратури України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 20 листопада 2019 року до дати поновлення на посаді.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 13 квітня 2021 року у задоволенні позову повністю відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року скасовано рішення суду першої інстанції. Ухвалено постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
06 грудня 2021 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку звернулася до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року. Скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ                  "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема, щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою      статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав). 
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Перевіряючи доводи касаційної скарги, Верховним Судом встановлено, що підставами касаційного оскарження скаржником зазначено пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якого підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
- якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
Скаржник зазначає, що відсутній висновок Верховного Суду стосовно застосування пункту 9 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури" (далі - Закон № 113-ІХ) щодо відповідності Порядку № 221 вимогам чинного законодавства та застосування до прокурорів процедур та умов проведення атестації.
Вказує, що відсутній правовий висновок Верховного Суду стосовно застосування пункту 11 розділу І Порядку № 221 щодо ухвалення кадровою комісією рішення про не успішне проходження прокурором атестації у разі неявки прокурора на атестацію за наявності від нього заяви про перенесення тестування та не розгляду такої заяви комісією.
ОСОБА_1 посилається на відсутність висновку Верховного Суду щодо належного та допустимого доказу, як документу, що підтверджує відсутність подання заяви  прокурором про перенесення атестації, і вказує що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування підпункту 2 пункту 19 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону № 113-ІХ, які підставу для звільнення згідно з пунктом 9 частини першої статті 51 Закону України «Про прокуратуру», у подібних правовідносинах. 
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач у порядку, визначеному законодавством, подала заяву про подальше проходження служби в органах прокуратури та про проходження атестації і була допущена до неї, але фактично на перший етап атестації (іспит) не з`явилася.
При цьому суд зазначив, що вперше іспит було призначено на 23 жовтня 2019 року та на підставі заяви позивача про перенесення відкладено на іншу дату - 04 листопада 2019 року, але й в цей день позивач повторно не з`явилася для складання іспиту, а натомість безпосередньо в день його проведення вже після іспиту подала заяву, в якій повідомила, що на її переконання діяльність кадрових комісій Генеральної прокуратури України є незаконною, що у зв`язку з цим, на її переконання, в неї є достатні підстави утриматися від складання відповідного іспиту.
Водночас, у постанові Верховного Суду від 29 вересня 2021 року у справі №  240/7852/20 сформовано висновок про те, що відповідно до абзацу 2 пункту 11 розділу І Порядку № 221 у разі неявки прокурора для проходження відповідного етапу атестації у встановлені кадровою комісією дату, час та місце, кадрова комісія ухвалює рішення про неуспішне проходження атестації таким прокурором. Факт неявки прокурора фіксується кадровою комісією у протоколі засідання, під час якого мав відбуватися відповідний етап атестації такого прокурора.
Тому, у даному випадку підлягає застосуванню висновок Верховного Суду, викладений  у справі №240/7852/20.
З огляду на викладене, за такого правового обґрунтування касаційної скарги, Суд вважає безпідставними посилання скаржника на пункт 3 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Отже, пославшись у касаційній скарзі на положення пункту 3 частини четвертої статті                  328 КАС України, скаржник не виклав передбачені статтею 328 КАС України підстави, за яких оскаржуване судове рішення може бути переглянуте судом касаційної інстанції відповідно до частини четвертої статті 328 КАС України, а тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України. 
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті  332 КАС України,
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Генерального прокурора України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                                           О.В. Кашпур