ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01 лютого 2022 року           справа №200/4895/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Компанієць І.Д., Міронова Г.М., секретар судового засідання Сухов М.Є., за участю представника відповідача - Астахов Р.Є., розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 р. у справі № 200/4895/21 (головуючий І інстанції Абдукадирова К.Е.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

                                                      У С Т А Н О В И В: 

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до судуз позовом  до Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області  в якому просила: визнати протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділу ДМС України в Донецькій області у видачі паспорту громадянина України у формі ID картки ОСОБА_1 ; зобов`язати Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області в особі Бахмутського міського відділу ДМС України в Донецькій області видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі ID картки.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Красне Артемівського району Донецької області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , яке видане Красненською сільською радою Артемівського району Донецької області 15 грудня 1990 року, актовий запис №46. Батьками записані: батько - ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .
Мати позивача, згідно облікової картки станом на вересень 1995 року, народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 в селі Єніно Троїцького району Луганської області, адресою місця її проживання та реєстрації значиться село Красне Артемівського району Донецької області. Має паспорт серії НОМЕР_2 виданий 08 січня 1990 року Ленінським районним відділом внутрішніх справ міста Одеса.
В період з 01 вересня 1998 року по 22 червня 2006 року позивач навчалася в Красненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Артемівської районної ради Донецької області та по закінченню 9 класу отримала свідоцтво НОМЕР_3 про базову середню освіту. 25 січня 2006 року Артемівського об`єднаною податковою інспекцією позивачу присвоєно ідентифікаційний номер
Згідно довідки комунальної установи, місце проживання позивача значиться АДРЕСА_1 .
Позивач зверталася до відділу міграційної служби з заявою про встановлення моєї особи. Проведеною перевіркою встановлено особу, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави у зв`язку з тим, що на 2016 рік позивач тимчасово, виїхала на заробітки, проживала в м. Красноармійську.
Зазначає, що звернулася до суду про встановлення факту постійного проживання на території України, починаючи з 04 грудня 1990 року. Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 14 листопада 2016 року, яке набуло законної сили 06 грудня 2016 року по справі №235/5861/16-ц заяву позивача про встановлення факту постійного проживання на території України, зацікавлена особа Головне управління Державної міграційної служби в Донецької області задоволено, встановлено факт постійного проживання позивача на території України, починаючи з 04 грудня 1990 року, тобто з дня мого народження.
Після отримання вказаного рішення суду позивач неодноразово зверталася до Державної міграційної служби в місті Бахмут Донецької області, проте, відповідач повідомив, що видати паспорт не має можливості, так як для вирішення питання щодо громадянства з рішення суду не зрозуміло, де позивач перебувала станом на 24 серпня 1991 року. 
Враховуючи те, що позивач постійно проживала на території України починаючи з дня народження, тобто з 04 грудня 1990 року вважає відмову відповідача у видачі паспорту громадянина України у формі ID картки протиправною та просив задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 р. у справі № 200/4895/21 позов задоволено, внаслідок чого визнано протиправною відмову Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області у видачі ОСОБА_1 паспорту громадянина України у формі ID картки. Зобов`язано Головне управління Державної міграційної служби України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 та видати паспорт громадянина України у формі ID картки з урахуванням висновків суду.
Відповідач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.                                                                                                    В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що незгода позивача з тим, як держава врегулювала ці правовідносини, а також небажання виконувати приписи законодавчих та урядових нормативно-правових актів при оформленні паспорта громадянина України, не може слугувати переконливим аргументом протиправності дій суб`єкта владних повноважень, як і не може бути для особи підставою, для того щоб не виконувати/не дотримуватися приписів законодавства.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційної скарги.          Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 , видане 15 грудня 1990 року Красненською сільською радою Артемівського району Донецької області, актовий запис № 46. Відповідно до вказаного свідоцтва місце народження позивача – с. Красное, Артемівського району Донецької області.
Згідно довідки Іванівської сільської ради від 08 лютого 2019 року № 31 ОСОБА_3 (мати) проживає за адресою АДРЕСА_1 . Також довідкою № 308 підтверджено склад сім`ї   ОСОБА_3 , а саме: донька – ОСОБА_1 та брат – ОСОБА_4 .
14 листопада 2016 року рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/5861/16-ц позовні вимоги ОСОБА_1 – задоволені.
Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Красне, Артемівського району Донецької області, ІПН НОМЕР_5 , на території України, починаючи з 04 грудня 1990 року.
Вказане рішення суду набуло законної сили 06 грудня 2016 року.
Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області по справі № 235/5861/16-ц від 25 листопада 2019 року роз`яснено ОСОБА_1 , що рішенням суду  встановлено факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Красне, Артемівського району Донецької області, ІПН НОМЕР_5 , на території України, станом на 24 серпня 1991 року, починаючи з 04 грудня 1990 року.
Зазначеними судовими рішеннями установлено:
Позивач, з 01 вересня 1998 року по 22 червня 2006 року навчалась в Красненській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів Артемівської районної ради Донецької області, де здобула базову середню освіту. 25 січня 2006 року на ім`я ОСОБА_1 . Артемівською об`єднаною податковою інспекцією присвоєно ідентифікаційний номер. 
Згідно довідки комунальної установи, місцем проживання ОСОБА_1 значиться АДРЕСА_1 . Фактичне проживання: з 01 вересня 2011 року по 01 листопада 2013 року – АДРЕСА_2 , з 01 листопада 2013 року по 01 липня 2014 року – АДРЕСА_3 , з 01 липня 2014 року по 12 березня 2015 року – м. Красноармійськ, вул. Тельмана, 22, з 12 березня 2015 року по теперішній час проживає за адресою: АДРЕСА_4 .
Згідно довідки Бахмутського МВ ГУДМС України в Донецькій області, ОСОБА_1 зверталась до відділу міграційної служби з заявою про встановлення її особи. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) установлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Рішенням Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 19 квітня 1993 року у справі "Краска проти Швейцарії" встановлено: "Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути "почуті", тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами".
Згідно з вимогами ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
За приписами ст. 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Із зазначених конституційних норм, зокрема, випливає, що, встановлюючи ті чи інші правила поведінки, держава має в першу чергу дбати про потреби людей, утримуючись за можливості від встановлення таких правил, які негативно сприйматимуться тими чи іншими групами суспільства. Встановлення таких правил може бути виправдане тільки наявністю переважаючих суспільних інтересів, які не можуть бути задоволені в інший спосіб, але і в цьому разі має бути дотриманий принцип пропорційності.
Відповідно до ст. 22 Основного Закону права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Конституційне та законодавче регулювання права на невтручання в особисте та сімейне життя також узгоджується із міжнародно-правовими актами.
Європейська Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція), була ратифікована Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР, та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України “Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус” N 5492-VI від 20.11.2012 року (далі - Закон N 5492-VI) документи, оформлення яких передбачається цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення поділяються на: 1) документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України: а) паспорт громадянина України (…).
Частинами 1, 2, 4, 5 ст. 14 цього Закону передбачено, що форма кожного документа встановлюється цим Законом. Документи залежно від змісту та обсягу інформації, яка вноситься до них, виготовляються у формі книжечки або картки, крім посвідчення на повернення в Україну, що виготовляється у формі буклета. Документи у формі книжечки на всіх паперових сторінках та на верхній частині обкладинки повинні мати серію та номер документа, виконані за технологією лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі книжечки здійснюється за технологією лазерного гравіювання та лазерної перфорації. Персоналізація документів у формі картки виконується за технологією термодруку або лазерного гравіювання. Персоналізація документів здійснюється централізовано у Державному центрі персоналізації документів.
Паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу та підтверджує громадянство України (ч. 1 ст. 21 Закону N 5492-VI).
У разі відсутності у особи паспорта, така особа не має підтвердження громадянства України, що в свою чергу є порушенням її громадянських прав у зв`язку з неможливістю їх реалізації.
Згідно з ч. 3 ст. 13 Закону N 5492-VI паспорт громадянина України (…) містить безконтактний електронний носій.
Відповідно до п. 3, 5, 6, 8 Положення про паспорт N 2503-XII, бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України. Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Водночас, п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2015 року N 302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова N 302) затверджено: зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм згідно з додатками 1 і 2; зразок та технічний опис бланка паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, згідно з додатками 3 і 4; Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, що додається.
За змістом п. 2 цієї Постанови із застосуванням засобів Реєстру запроваджено:
з 01 січня 2016 року - оформлення і видачу паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм та паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразки бланків яких затверджено цією постановою, громадянам України, яким паспорт громадянина України оформляється вперше, з урахуванням вимог пункту 2 Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII;
з 01 листопада 2016 року - оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України з безконтактним електронним носієм, зразок бланка якого затверджено цією постановою, громадянам України відповідно до Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого цією постановою.
До завершення роботи із забезпечення в повному обсязі територіальних підрозділів ДМС матеріально-технічними ресурсами, необхідними для оформлення і видачі паспорта громадянина України, зразки бланків якого затверджено цією постановою, паспорт громадянина України може оформлятися з використанням бланка паспорта громадянина України у формі книжечки; прийняття документів для оформлення паспорта громадянина України, що не містить безконтактного електронного носія, зразок бланка якого затверджено цією постановою, з 01 листопада 2016 року припиняється (п. 3 Постанови N 302).
Пунктом 131 Постанови N 302 передбачено, що до безконтактного електронного носія, який міститься у паспорті, вноситься така інформація: (…) біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук) виключно за згодою особи.
Безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразку містить відцифровані персональні данні особи.
Згідно з ч. 1 ст. 6 Закону N 2297-VI мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
Персональні дані - це відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована (ст. 2 Закону N 2297-VI).
Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ч. 5, 6 ст. 6 вказаного Закону).
Таким чином, принципами обробки персональних даних є відкритість і прозорість, відповідальність, адекватність та не надмірність їх складу та змісту стосовно визначеної мети їх обробки, а підставою обробки персональних даних є згода суб`єкта персональних даних.
Крім того, відповідно до ст. 14 Конвенції користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, незалежності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою.
Суд зазначає, що відповідно до частини 1 статті 3 Закону України “Про громадянство України”, громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України.
Частиною 1 статті 8 зазначеного Закону визначено, що особа, яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України “Про правонаступництво України” або яка сама чи хоча б один із її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки, і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.
Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України “Про громадянство України” і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час.
Факт постійного проживання ОСОБА_1 на території України з 04 грудня 1990 року та станом на 24 серпня 1991 року встановлений судовим рішенням у справі № 235/5861/16-ц, яке набрало законної сили 06 грудня 2016 року.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позбавлення особи можливості отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про задоволення позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Головного управління Державної міграційної служби України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 р. у справі № 200/4895/21 - залишити без задоволення.                                                                       Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 30 серпня 2021 р. у справі № 200/4895/21 - залишити без змін.                                                                                                        Повне судове рішення складено 03 лютого 2022 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                    І.Д. Компанієць

                                                                                                                Г.М. Міронова