П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

22 грудня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 400/3203/21	

Головуючий в 1 інстанції: Малих О.В.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв
                                                                                                             Повний текст судового рішення складений 30.06.2021р.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
суддів Градовського Ю.М., Яковлєва О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксани Анатоліївни на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксани Анатоліївни, третя особа Акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправною та скасування постанови, - 

В С Т А Н О В И В:

11.05.2021р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко О.А., третя особа  Акціонерне товариство (надалі - АТ) «Перший Український Міжнародний Банк» про визнання протиправною та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження від 20.05.2020р. ВП №62129720.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона (боржник) не проживає у м. Києві, а тому приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва безпідставно прийнято до виконання виконавчий документ не за місцем її проживання.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 30.06.2021р. позов задоволений, оскільки оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята в порушення вимог ст.ст.23-25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», а саме у зв`язку з тим, що адреси реєстрації та проживання позивача не відносяться до виконавчого округу відповідача.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції, при вирішенні справи норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Апелянт зазначає, що на стадії відкриття виконавчого провадження приватний виконавець отримує інформацію про боржника з наданих йому на виконання виконавчих документів та позбавлений повноважень перевіряти відповідність фактичного місця проживання боржника, а тому, оскільки у виконавчому написі нотаріуса зазначено місце проживання боржника у м. Києві, оскаржувана постанова про відкриття виконавчого провадження є правомірною. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом встановлено, що 21.06.2019р. між ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» (банк) та ОСОБА_1  (клієнт) укладено кредитний договір №4003246527009.
05.05.2020р. приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу                Хара Н.С. вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №16961, про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором №4003246527009 від 21.06.2019р. за період з 22.08.2019р. по 20.03.2020р. та плати за вчинення виконавчого напису на загальну суму 53286,92грн.
Виконавчий напис містить наступні відомості про боржника: ОСОБА_1 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 . /а.с.12/
19.05.2020р АТ «Перший Український Міжнародний Банк» подало приватному виконавцю Клітченко О.А. заяву про примусове виконання рішення, в якій просило відкрити за місцем знаходження майна боржника виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису №16961 від 05.05.2020р. про стягнення з боржника коштів у розмірі 53037,58грн. /а.с.88/
Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Клітченко О.А.  від 20.05.2020р. ВП №62129720 відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису №16961 від 05.05.2020р. /а.с.13-14/
Не погоджуючись з постановою приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог виходячи з наступного.
            Відповідно до статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження»  (далі - Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені  Конституцією України, цим  Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього  Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього  Закону  підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 10 частини 4  статті 4 Закону №1404-VIII  визначено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
Частиною 1  статті 5 Закону №1404-VIII  визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим  Законом  випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються  Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
Основи організації та діяльності з примусового виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) органами державної виконавчої служби та приватними виконавцями, їхні завдання та правовий статус визначає  Закон України від 02 червня 2016 року N 1403-VIII «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»  (далі - Закон №1403-VIII).
  Відповідно до частини 1  статті 27 Закону №1403-VIII  фізичні або юридичні особи мають право вільного вибору приватного виконавця з числа тих, відомості про яких внесено до Єдиного реєстру приватних виконавців України, з урахуванням суми стягнення та місця виконання рішення, визначеного  Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з частинами першою, другою  статті 25 Закону №1403-VIII  виконавчим округом є територія Автономної Республіки Крим, області, міста Києва чи Севастополя.
Приватний виконавець має право приймати до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до  Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться у межах Автономної Республіки Крим, області або міста Києва чи Севастополя, у яких розташований його виконавчий округ.
Статтею 24  Закону №1404-VIII  визначено, що приватний виконавець приймає до виконання виконавчі документи за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, за місцезнаходженням боржника - юридичної особи або за місцезнаходженням майна боржника.
Для проведення перевірки інформації про наявність боржника чи його майна або про місце роботи в іншому виконавчому окрузі приватний виконавець має право вчиняти такі дії самостійно або залучати іншого приватного виконавця на підставі договору про уповноваження на вчинення окремих виконавчих дій, типова форма якого затверджується Міністерством юстиції України.
Відповідно до ч.ч.5,3,7  статті 26 Закону №1404-VIII  виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати  декларацію про доходи  та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо), рахунки в банківських установах для отримання ним коштів, стягнутих з боржника, а також зазначає суму, яка частково сплачена боржником за виконавчим документом, за наявності часткової сплати.
Окремі питання організації виконання судових рішень і рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення), що відповідно до      Закону     підлягають примусовому виконанню визначає Інструкція з організації примусового виконання рішень, затверджена      наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року №512/5  (у редакції  наказу Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року №2832/5; далі - Інструкція).
Відповідно до пунктів 6, 7 Інструкції під час здійснення виконавчого провадження виконавець приймає рішення шляхом, зокрема, винесення постанов.
Постанова як окремий документ містить, зокрема, мотивувальну частину із зазначенням мотивів, з яких виконавець прийняв відповідне рішення (дійшов певних висновків), і посилання на норму  закону, на підставі якого винесено постанову.
Пунктом 3 розділу ІІІ Інструкції визначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа.
У заяві про примусове виконання рішення зазначаються такі відомості: назва і дата видачі виконавчого документа; прізвище, ім`я та (за наявності) по батькові стягувача; дата народження та адреса місця проживання чи перебування стягувача; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) стягувача; номер телефону стягувача; спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).
У заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо).
Згідно з пунктом 10 розділу ІІІ Інструкції місце виконання рішення визначається відповідно до вимог, встановлених статтею 24 Закону.
Предметом спору у даній справі є постанова приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження за місцезнаходженням майна боржника, а саме банківського рахунку, відкритого за кредитним договором між позивачем та ПАТ «Перший український міжнародний банк».
Банківський рахунок це власність банку, інструмент для фінансових операцій клієнта. Тому якщо на такому рахунку відсутні кошти - він не може слугувати підставою для стягнення заборгованості саме за місцем реєстрації банку.
Наявність у боржника відкритого кредитного банківського рахунку, без власних коштів боржника, не є його майном у такому банку.
При цьому,  гроші банку на кредитних рахунках не можна ототожнювати із власними коштами божника.
Суд зазначає, що наявність банківського рахунку в місті Києві не гарантує, що на цьому рахунку є грошові кошти, зокрема, у розмірі 1 грн., які належать боржнику, а не банку.
Сама по собі наявність карткового рахунку, відкритого для обліку поточної заборгованості позивача по кредитній угоді не свідчить про наявність у боржника майна у вигляді власних грошових коштів на території м. Києва.
При цьому, майном на яке може бути звернено стягнення є, зокрема, кошти, а не рахунки в банку. Відтак, наявність у боржника банківських рахунків не свідчить про наявність у боржника майна в такому банку та не є таким майном.
Відповідно до  ст.190 ЦК України  майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки.
Згідно з  ст.179 ЦК України  річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки.
Відповідно до п. 3.1  статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»  кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках).
Згідно п.7.1  статті 7 цього ж Закону, банки мають право відкривати своїм клієнтам вкладні (депозитні), поточні рахунки, рахунки умовного зберігання (ескроу) та кореспондентські рахунки.
Отже,  наявність рахунку у банку, місцезнаходження якого зареєстровано у м. Києві не є тотожнім місцезнаходженню майна боржника.
Таким чином, твердження відповідача про те, що виконавчий документ прийнято ним до виконання за місцезнаходженням майна боржника не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому є безпідставними.
Як свідчать матеріали справи, позивач зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач при відкритті виконавчого провадження всупереч статей  9,  18 Закону № 1404-VIII, положення  статті 27 Закону № 1403-VIII, а також положення Закону № 5942-VI не перевірив місце знаходження боржника у зв`язку з чим передчасно    прийняв до виконання виконавчий документ з порушенням правил територіальної діяльності приватних виконавців за наявності достовірної інформації про місце проживання та перебування боржника (позивача) в іншому виконавчому окрузі.
Тому, спірна постанова про відкриття виконавчого провадження прийнята відповідачем з порушенням приписів ч. 2  ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки приватним виконавцем виконавчий документ прийнято до виконання не за місцем проживання, перебування боржника - фізичної особи, або ж місцем знаходження майна такої особи.
Дана правова позиція викладена у відповідності до постанови Верховного Суду від 09.09.2021р. у справі №160/1611/21.
За правилами    ст.316 КАС України   суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -  

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу приватного виконавця виконавчого округу м.Києва Клітченко Оксани Анатоліївни залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 30 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.