СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2021 року                                             м. Харків                        Справа № 913/476/21  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Плахов О.В., суддя Бородіна Л.І. , суддя  Мартюхіна Н.О.
без участі представників сторін,
розглянувши апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни,             м. Старобільськ Луганської області, (вх.№3180 Л/2) на рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21 (суддя Смола С.В., ухвалене в м.Харків, час ухвалення судового рішення - не зазначено, дата складення повного тексту - 28.09.2021р.)
за позовом: Комунального підприємства "Київтранспарксервіс", м. Київ,
до відповідача: Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни, м. Старобільськ Луганської області,
про стягнення 48491,23грн.

ВСТАНОВИВ:

20.07.2021р. Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 05.08.2021р.) до Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни про стягнення заборгованості за договором від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування за передані фіксовані місця для паркування за період з липня по грудень 2020 року в сумі 43740,00грн., інфляційних за період з серпня 2020 року по червень 2021 року в сумі 3757,84грн., 3% річних за період з 16.07.2020р. по 14.07.2021р. в сумі 993,39грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на неналежне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування.
Рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21 позов Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" до Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни задоволено частково; стягнуто з Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни на користь Комунального підприємства "Київтранспарксервіс" заборгованість в сумі 43740,00грн., інфляційні в сумі 3756,51грн., 3% річних в сумі 993,39грн., судовий збір в сумі 2269,94грн.; в решті позову відмовлено.
Відповідні висновки місцевого господарського суду з посиланням на положення статей 11, 509, 525, 526, 530, 610, 611, 625, 627, 629, 638, 639, 901, 903 Цивільного кодексу України, статей 173, 193, 202 Господарського кодексу України мотивовані доведеністю належними та допустимими доказами факту неналежного виконання відповідачем обов`язку щодо оплати коштів за експлуатацію фіксованих місць для паркування за договором від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування за передані фіксовані місця для паркування та факту наявності заборгованості, у зв`язку із чим, господарським судом першої інстанції було задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми основної заборгованості у розмірі 43740,00грн.
Враховуючи доведеність факту несвоєчасного виконання грошового зобов`язання за договором від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування за передані фіксовані місця для паркування, місцевим господарським судом також було задоволено позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних в сумі 3756,51грн. та 3% річних в розмірі 993,39грн. В решті позову відмовлено, оскільки позивачем невірно здійснено розрахунок інфляційних.
Фізична особа-підприємець Какацій Антоніна Дмитрівна з рішенням суду першої інстанції не погодилась та звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21 та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Одночасно апелянт звернувся з клопотанням про поновлення пропущеного строку на подання апеляційної скарги на рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення місцевим господарським судом не було надано належної правової оцінки всім обставинам справи, що призвело до передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Зокрема, апелянт звертає увагу суду на те, що господарським судом першої інстанції було визнано встановленим факт складення та підписання 23.06.2020р. між Сторонами акту приймання-передачі паркувального майданчика, на виконання умов договору від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04, відповідно до якого позивач передав, а відповідач прийняв в експлуатацію паркувальний майданчик на 40 машиномісць за адресою: м.Київ, Голосіївський район, вул.Ломоносова, 8, в межах III територіальної зони паркування м.Києва.
Проте, апелянт наголошує, що підписання вказаного акту приймання-передачі майданчика було вимушеним, з огляду на встановлену пунктом 5.3. договору відповідальність за відмову від його підписання у вигляді сплати 50% вартості одноразового платежу за право укладення договору.
На думку апелянта, при ухваленні оскаржуваного рішення, місцевим господарським судом не було враховано тих обставин, що 15.07.2021р. рішенням тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи №38/60/42-рп/к.20 було визнано дії КП "Київтранспарксервіс", що полягали у вимаганні з переможців електронних аукціонів сплати одноразового платежу та стягуванні штрафів за відмову від укладання договору чи підписання актів приймання-передачі, порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, а саме - зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку продажу прав на експлуатацію майданчиків для паркування у Києві.
Окрім викладеного, апелянт стверджує, що фактичної передачі паркувального майданчику на 40 машиномісць не відбулось через перепони, що чинились невідомими особами, у зв`язку із чим, 22.06.2020р. на адресу позивача було направлено лист щодо надання допомоги в передачі майданчика, оскільки останній експлуатується невідомими особами. 
На думку апелянта, обставини щодо неможливості фактичного використання паркувального майданчику на 40 машиномісць також підтверджуються листом позивача від 14.01.2021р. №053/09-209, в якому було повідомлено, що у зв`язку із прийняттям рішення Київської міської ради від 24.12.2020р. №22/22 про внесення змін до Таблиці №1 до додатка 5 до рішення Київської міської ради від 23.06.2011р. №242/5629 "Про встановлення місцевих податків і зборів у м.Києві" (із змінами та доповненнями) виключено паркувальний майданчик за адресою вул. Ломоносова, 8, договір за вищевказаною адресою вважається таким, що припинений з 01.01.2021р.
Отже, виключення даного паркувального майданчика з переліку свідчить про те, що дійсно існували перешкоди у його передачі та фактичній експлуатації відповідно до договору. 
Таким чином, зазначені вище обставини в їх сукупності свідчать про те, що послуги з передачі паркувального майданчика позивачем надані не були, у зв`язку із чим, позивачем не було доведено виникнення у нього права вимагати та отримувати плату за договором про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04.
Апелянт також вважає не підтвердженою належними та допустимими доказами суму основної заборгованості за договором у розмірі 43740,00грн., з огляду на її обґрунтування, зокрема, актом надання послуг за грудень 2020року, який скаржником підписано не було. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни на рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21; вирішено розгляд апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни на рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21 розпочати з 27.10.2021р. без повідомлення учасників справи; встановлено позивачу строк до 17.11.2021р. для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його надсилання; встановлено учасникам справи строк до 17.11.2021р. для подання заяв, клопотань тощо.

Згідно з частиною 13 статті 8 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За приписами частини 10 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до частини 7 статті 252 Господарського процесуального кодексу України, клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з частиною 2 статті 270 Господарського процесуального кодексу України, розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Як вбачається з долучених до матеріалів справи повідомлень відділення поштового зв`язку, копію ухвали Східного апеляційного господарського суду від 26.10.2021р. отримано позивачем 27.10.2021р.
Клопотань від учасників справи про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням не надійшло.
За таких обставин, не вбачаючи підстав для розгляду апеляційної скарги в даній справі у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи з власної ініціативи, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного письмового провадження, в межах встановленого чинним процесуальним законодавством строку, без проведення судового засідання.
08.11.2021р. позивачем подано до апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу (вх.№12909), в якому просить суд відмовити в задоволенні апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни, рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21 залишити без змін.
19.11.2021р. апелянтом подано до апеляційного господарського суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу (вх.№13427).

В ході апеляційного розгляду даної справи Східним апеляційним господарським судом, у відповідності до приписів пункту 4 частини 5 статті 13 Господарського процесуального кодексу України, було створено учасникам справи умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строку, встановленого частиною 1 статті 273 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази у справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.

Як встановлено місцевим господарським судом та підтверджується матеріалами справи, 18.06.2020р. між КП "Київтранспарксервіс" (надалі - Сторона-1) та ФОП Какацій А.Д. (надалі - Сторона-2) було укладено договір №ДНП-2020-06/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування (надалі – договір т.1 а.с.8-15), відповідно до умов якого Сторона-1 передає за плату Стороні-2 для експлуатації, утримання та облаштування майданчика для паркування транспортних засобів за адресою: м.Київ, Голосіївський район, вул.Ломоносова, 8, в межах ІІІ територіальної зони паркування м.Києва (майданчик для паркування), що включає 36 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, для ведення діяльності з паркування транспортних засобів та здійснення розрахунків з юридичними та фізичними особами за паркування їхніх транспортних засобів (п.1.1 договору).
Відповідно до пункту 3.1 договору майданчик для паркування вважається переданим в експлуатацію Стороні-2 з моменту підписання Сторонами акту приймання-передачі майданчика для паркування в експлуатацію.
Акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію має бути підписаний Сторонами не пізніше ніж через 5 календарних днів від моменту підписання договору. У випадку не підписання Сторонами акту приймання-передачі майданчика в експлуатацію даний договір вважається розірваним на 6-й день (пункт 3.2 договору).
Матеріалами справи підтверджується, що на виконання пунктів 3.1. та 3.2., 23.06.2020р. між Сторонами було складено та підписано акт приймання-передачі паркувального майданчика, відповідно до якого Сторона-1 передала, а Сторона-2 прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 40 машиномісць за адресою: м.Київ, Голосіївський район, вул. Ломоносова, 8, в межах ІІІ територіальної зони паркування м.Києва (т.1 а.с.16-17).

Пунктом 2.6 договору передбачено обов`язок Сторони-2 своєчасно та в повному обсязі здійснювати розрахунки зі Стороною-1 згідно з розділом 3 цього договору.
Пунктом 3.4. договору Сторони погодили, що щомісяця до 10-го числа Сторони підписують акт приймання-передачі послуг наданих у попередньому місяці. Підписання акту приймання – передачі наданих послуг здійснюється за місцезнаходженням Сторони – 1. У випадку не підписанням Стороною -2 акту приймання -передачі наданих послуг в строк до 10 числа акт приймання - передачі наданих послуг наданих у попередньому місяці вважається підписаним Стороною – 2 без зауважень.
Згідно з пунктом 4.2 договору, вартість експлуатації 1 машиномісця за 1 день в гривнях, визначена за результатами аукціону та становить 7 грн 50 коп., у т.ч.ПДВ у сумі 1 грн 25 коп.
Загальна ціна договору становить 325512,00грн., в т.ч. ПДВ в сумі 54252,00грн., з яких Векспл – 295920,00грн., в т.ч. ПДВ у сумі 49320,00грн. та Праз – 29592,00грн., в т.ч. ПДВ у сумі 4932,00грн. (пункт 4.3 договору).
Відповідно до пункту 4.5 договору, оплата вартості експлуатації майданчика починається з дня підписання акту приймання-передачі Стороною-1 в експлуатації Стороні-2 майданчика для паркування та здійснюється Стороною-2 щомісячно шляхом перерахування коштів на рахунок Сторони-1 у розмірі 100% місячної вартості експлуатації майданчика з урахуванням кількості календарних днів в місяці, за який проводиться оплата не пізніше 15 числа місяця, за який здійснюється розрахунок. Плата за місяць, в якому підписано акт приймання-передачі здійснюється пропорційно до фактичної кількості днів експлуатації майданчика для паркування в даному місяці. Якщо акт приймання-передачі майданчика в експлуатацію підписано після 15 числа місяця, платіж вноситься до 1 числа наступного місяця.
Сторона-1 не пізніше 5-го числа місяця готує та направляє на адресу електронної пошти Сторони-2 рахунок на оплату (пункт 4.6 договору).
Згідно п.4.7 договору відсутність рахунку на дату оплати визначену п.4.5 цього договору, не звільняє Сторону-2 від зобов`язань щодо оплати.
У разі порушення Стороною-2 строків здійснення оплати щомісячних платежів, встановлених цим договором, Сторона-1 набуває право вимоги у Сторони-2 сплати пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення, за кожний день прострочення від суми несплати (пункт 5.2 договору).
Відповідно до пункту 7.1 договору він вважається укладеним і набирає чинності з моменту підписання його Сторонами.
Згідно з пунктом 7.2 договору строк дії договору становить 1096 календарних днів від дати підписання акту приймання-передачі Стороною-1 в експлуатацію Стороні-2 майданчика для паркування.

Як зазначав в позовній заяві позивач, за умовами договору, відповідач мав сплати щомісячні платежі за надане на підставі договору право на організацію та експлуатацію 36 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, з визначеною платою 7,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу відповідно до кількості днів у місяці в таких сумах:
- за липень 2020 - в сумі 2430грн. (з урахуванням часткової оплати в сумі 5940,00грн.); 
- за серпень 2020 - в сумі 8370,00грн.;
- за вересень 2020 - в сумі 8100,00грн.;
- за жовтень 2020 - в сумі 8370,00грн.;
- за листопад 2020 - в сумі 8100,00грн;
- за грудень 2020 - в сумі 8370,00грн.
На підтвердження факту надання послуг позивачем було додано до позовної заяви акти надання послуг за період з липня 2020 по грудень 2020, а саме; від 31.07.2020р. № 6241, від 31.08.2020р. №7021, від 30.09.2020р. №7987, від 31.10.2020р. №8848, від 30.11.2020р. №9702, від 31.12.2020р. №10619 (т.1 а.с.26-31).
Акти надання послуг за період з липня 2020року по листопад 2020року підписані представниками сторін, акт надання послуг №10619 від 31.12.2020р. містить лише підпис позивача.
З огляду на неналежне виконання Фізичною особою-підприємцем Какацій Антоніною Дмитрівною взятих на себе зобов`язань за договором від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування за передані фіксовані місця для паркування в частині повної та своєчасної оплати в порядку та строки визначені договором, 20.07.2021р. Комунальне підприємство "Київтранспарксервіс" звернулось до господарського суду Луганської області з позовом (з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 05.08.2021р.) до Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни про стягнення заборгованості за період з липня по грудень 2020 року в сумі 43740,00грн., інфляційних за період з серпня 2020 року по червень 2021 року в сумі 3757,84грн., 3% річних за період з 16.07.2020р. по 14.07.2021р. в сумі 993,39грн. (т.1 а.с.1-52, а.с.62-75).
Рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у даній справі позов задоволено частково, з підстав викладених вище (т.1 а.с.143-147).

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, судова колегія зазначає, що відповідно до статті 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до статті 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна Сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої Сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 173 Господарського кодексу України передбачено, що господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана Сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена Сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної Сторони виконання її обов`язку.
Згідно статті 11 Цивільного кодексу України підставою виникнення цивільних прав і обов`язків (зобов`язань) є, зокрема, договір.
Згідно частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до частини 1 статті 639 Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 629 Цивільного кодексу України договір є обов`язковим для виконання Сторонами.
Відповідно до пункту 24 Правил паркування транспортних засобів, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. №1342, оператор зобов`язаний використовувати майданчик для паркування за призначенням.
Землі, визначені як місця для паркування, наділені особливою специфікою їх правового режиму, що, зокрема, виражається у відсутності необхідності у розробленні проектів їх відведення. Така спрощена процедура їх використання пов`язана з тими обставинами, що надання водієві місця для паркування автомобіля не є користуванням земельною ділянкою в розумінні норм Земельного кодексу України, а фактично є наданням послуг з паркування автомобіля.
На земельних ділянках, на яких розташовані спеціально обладнані та відведені місця для надання оператором платних послуг паркування транспортних засобів, оператор не має права здійснювати будь-яку діяльність, окрім надання платних послуг з паркування транспортних засобів та обладнання таких місць.
Отже, за своєю правовою природою укладений між Сторонами у справі договір від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 є договором надання послуг, до якого слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу України, оскільки передбачає вчинення КП "Київтранспарксервіс" як виконавцем певних дій за плату (надання права на організацію та експлуатацію місць паркування транспортних засобів). Відтак, до правовідносин, що виникли між Сторонами на підставі такого договору слід застосовувати положення законодавства, що регулюють правовідносини надання послуг.
Аналогічних висновків щодо правової природи укладеного між Сторонами договору дійшов Верховний Суд у постановах від 04.06.2018р. у справі №910/20720/16 та від 03.02.2020р. у справі №910/6312/19.

Згідно зі статтею 901 Цивільного кодексу України, за договором про надання послуг одна Сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої Сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії, або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.
Частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України встановлено, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до частини 1 статті 222 Господарського кодексу України учасники господарських відносин, що порушили майнові права або законі інтереси інших суб`єктів, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення їм претензії чи звернення до суду.
Згідно із статтями 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства тощо. Одно Стороння відмова від зобов`язання або одно Стороння зміна його умов не допускається.
На виконання умов договору від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування між Сторонами 23.06.2020р. складено та підписано акт приймання-передачі паркувального майданчика, відповідно до якого Сторона-1 передала, а Сторона-2 прийняла в експлуатацію паркувальний майданчик на 40 машиномісць за адресою: м.Київ, Голосіївський район, вул.Ломоносова, 8, в межах ІІІ територіальної зони паркування м.Києва.
Судова колегія враховує, що вказаний акт приймання-передачі паркувального майданчика підписаний відповідачем без заперечень та будь-яких зауважень.
Порушенням зобов`язання, у відповідності до статті 610 Цивільного кодексу України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, тобто - неналежне виконання.
Приписами частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України встановлено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день (частина 5 статті 254 Цивільного кодексу України).

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами пунктів 1.1, 4.2, 4.5. договору, відповідач мав сплати щомісячні платежі за надане на підставі договору право на організацію та експлуатацію 36 місць для платного паркування транспортних засобів, а також 4 спеціальних місця для безкоштовного паркування транспортних засобів, які перевозять осіб з інвалідністю, з визначеною платою 7,50 грн. за одне місце для платного паркування транспортних засобів за добу відповідно до кількості днів у місяці в таких сумах та у такий строк:
- за липень 2020 - в сумі 2430грн. (з урахуванням часткової оплати в сумі 5940,00грн.) до 15.07.2020р. включно;
- за серпень 2020 - в сумі 8370,00грн. до 17.08.2020р. включно (враховуючи ч. 5 ст. 254 ЦК України);
- за вересень 2020 - в сумі 8100,00грн. до 15.09.2020р. включно;
- за жовтень 2020 - в сумі 8370,00грн. до 15.10.2020р. включно;
- за листопад 2020 - в сумі 8100,00грн. до 16.11.2020 включно враховуючи ч. 5 ст. 254 ЦК України);
- за грудень 2020 - в сумі 8370,00грн. до 15.12.2020р. включно.
За змістом частини 1 статті 73, частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна Сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними згідно статті 76 Господарського процесуального кодексу України є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження факту надання послуг позивачем було додано до позовної заяви акти надання послуг за період з липня 2020 по грудень 2020, а саме; від 31.07.2020р. № 6241, від 31.08.2020р. №7021, від 30.09.2020р. №7987, від 31.10.2020р. №8848, від 30.11.2020р. №9702, від 31.12.2020р. №10619 (т.1 а.с.26-31).
Акти надання послуг за період з липня 2020року по листопад 2020року підписані представниками сторін, акт надання послуг №10619 від 31.12.2020р. містить лише підпис позивача.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на не підписання акту наданих послуг за грудень 2020року та не здійснення оплати за вказаний період, з огляду на неможливість за період дії договору скористатися своїм правом на експлуатацію фіксованих місць для паркування та отримання прибутку з них, оскільки невідомі особи чинило перешкоди у користуванні цими місцями для паркування, а позивач в свою чергу не здійснив жодних дій для усунення таких перешкод та в порушення умов договору не забезпечив відповідачу належних умов для користування фіксованими місцями для паркування.
Разом з цим, як було зазначено вище, пунктом 3.4. договору Сторони погодили, що у випадку не підписанням Стороною -2 акту приймання -передачі наданих послуг в строк до 10 числа акт приймання -передачі наданих послуг наданих у попередньому місяці вважається підписаним Стороною – 2 без зауважень.
З огляду на те, що встановлений Сторонами в договорі порядок розрахунків не передбачає обов`язкової умови їх підписання для проведення щомісячних оплат, колегія суддів вважає, що не підписання Сторонами актів здачі-приймання послуг не може бути підставою для звільнення відповідача від обов`язку щодо оплати наданих послуг.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.06.2018р. у справі №910/20720/16.

Оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження того, що відповідач направляв позивачу зауваження чи заперечення щодо вищезгаданих актів надання послуг та враховуючи положення пункту 3.4 договору, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що надані позивачем акти наданих послуг за період з липня 2020 по грудень 2020 № 6241 від 31.07.2020р., №7021 від 31.08.2020р., №7987 від 30.09.2020р., №8848 від 31.10.2020р., №9702 від 30.11.2020р., №10619 від 31.12.2020р. є належними доказами надання послуг за договором.

Посилання апелянта на факт перешкоджання йому в користуванні фіксованими місцями для паркування, також не приймаються судовою колегією до уваги, з огляду на те, що відповідач вважаючи, що його права порушені, не був позбавлений права звернутись до суду як до осіб, які перешкоджали йому користуватися фіксованими місцями для паркування, так і до позивача з метою захисту своїх прав.
Окрім того, судова колегія не приймає до уваги посилання апелянта, зокрема на обставини встановлені рішенням тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 15.07.2021р. за результатами розгляду справи №38/60/42-рп/к.20 та лист позивача від 14.01.2021р. №053/09-209, в якому було повідомлено про припинення договору про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04 з 01.01.2021р., які на думку останнього свідчать про те, що послуги з передачі паркувального майданчика позивачем надані не були, з огляду на те, що 
Так, частиною 1 статті 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (частина 3 статті 269 Господарського процесуального кодексу України).
Вказані вище документи, на думку апелянта, свідчать про те, що послуги з передачі паркувального майданчика позивачем надані не були, у зв`язку із чим, позивачем не було доведено виникнення у нього права вимагати та отримувати плату за договором про надання майданчика для експлуатації, утримання та облаштування від 18.06.2020р. №ДНП-2020-06/04.
Судова колегія зазначає, що відповідні докази були додані відповідачем до відзиву на позовну заяву, який не було прийнято місцевим господарським судом з огляду на пропуск строку для його подання, у зв`язку із чим, підстави для їх розгляду судом апеляційної інстанції також відсутні.

З огляду на вищевикладене, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження здійснення відповідачем оплати за надані позивачем у період з липня 2020 по грудень 2020 послуги на загальну суму 43740,00грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача основної заборгованості за договором в сумі 43740,00грн. 

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних за період з серпня 2020 року по червень 2021 року в сумі 3757,84грн. та 3% річних за період з 16.07.2020р. по 14.07.2021р. в сумі 993,39грн., судова колегія зазначає наступне.
Відповідно до статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (пункт 1 статті 612 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Отже, відсутність у боржника грошей у готівковій формі або грошових коштів на його рахунку в банку, і як наслідок, неможливість виконання ним грошового зобов`язання, якщо навіть у цьому не має його провини, не звільняють боржника від відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Передбачене законом право кредитора вимагати стягнення боргу враховуючи індекс інфляції та відсотків річних є способом захисту майнових прав та інтересів кредитора, сутність яких складається з відшкодування матеріальних втрат кредитора та знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, а також отримання компенсації (плати) від боржника за користування ним грошовими коштами, які належать до сплати кредитору.
Інфляційні нарахування на суму боргу здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Враховуючи вищевикладене, дослідивши надані позивачем розрахунки сум 3% річних, інфляційних та пені, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача інфляційних за період серпня 2020р. по червень 2021р. в сумі 3756,51грн., 3% річних за період з 16.07.2020р. по 14.07.2021р. в сумі 993,39грн.

Статтею 236 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які Сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги в зв`язку з її юридичною та фактичною необґрунтованістю та відсутністю фактів, які свідчать про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням судом норм права. 
З огляду на той факт, що висновки суду першої інстанції відповідають в повній мірі приписам законодавства, фактичним обставинам справи, рішення відповідає вимогам статті 236 Господарського процесуального кодексу України, судова колегія дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги та залишення рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21 без змін.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції керуючись положеннями статті 129 Господарського процесуального кодексу України покладає витрати за подання апеляційної скарги на апелянта.
Керуючись статтями 254, 269, 270, 273, пунктом 1 частини 1 статті 275, статті 276, статті 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Какацій Антоніни Дмитрівни залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 28.09.2021р. у справі №913/476/21 залишити без змін.
Повний текст постанови складено  21 грудня 2021р. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню.

Головуючий суддя                                                                    О.В. Плахов

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

Суддя                                                                                           Н.О. Мартюхіна