ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23925/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Смолій І.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                               Аліменка В.О., 
суддів                                                   Бєлової Л.В., Кучми А.Ю.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2021 р. у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії

В С Т А Н О В И Л А:
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в призначенні йому пенсії на пільгових умовах за Списком №2.
- зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати йому пенсію за віком на пільгових умовах, починаючи з 16.08.2020, зарахувавши у його пільговий стаж роботу з 15.04.1982 по 30.09.1991 на посадах, що передбачені Списком №2.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що ОСОБА_1 має право на пільгову пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2. Крім того, позивач зазначив, що звернувшись до відповідача із заявою щодо призначення йому пенсії позивач додав всі необхідні документи, проте відповідач відмовив позивачу у призначенні пенсії, оскільки відсутня уточнююча довідка відповідно до п.20 постанови КМУ від 12.08.1993 №637.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2021 року адміністративний позов повністю.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1  ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, 23.06.2020 ОСОБА_1 звернувся до головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до Списку №2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058.
За результатом розгляду заяви позивача повідомлено про надання уточнюючої довідки у відповідності до п.20 постанови КМУ від 12.08.1993 №637.
Відповідно до наданих до заяви документів про стаж (трудова книжка, ідентифікаційний код, лист ПАТ «Квазар») страховий стаж позивача складає 31 рік 0 місяців 19 днів, на думку відповідача, пільговий стає за Списком №2 відсутній.
Позивач, вважаючи відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах протиправною, звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на час звернення із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві пільговий стаж для призначення позивачу пенсії за віком на пільгових умовах, який відповідач відмовився врахувати, був належним чином підтверджений.
Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції та вважає доводи апелянта безпідставними, враховуючи наступне.
Спірні правовідносини врегульовані  Конституцією України,  Законами України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003    № 1058-IV  (далі - Закон № 1058-IV), «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №    1788-XII (далі - Закон № 1788-XII), Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим  постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637  (далі - Порядок № 637), Порядком застосування Списків №1 і №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників при обчисленні стажу роботи, що дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, затвердженим  наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 18 листопада 2005 року №383  (далі - Порядок № 383), Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, затвердженим  Постановою правління Пенсійного фонду України 10 листопада 2006 року №18-1  (далі - Порядок №18-1).
Відповідно до вимог ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Законом № 1058-IV  регламентовано принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим  Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Згідно з частиною 1  статті 1 Закону № 1788-XII  громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.
Пунктом «б» частини першої  статті 13 Закону № 1788-XII  (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Відповідно до пункту 2 частини другої  статті 114 Закону № 1058-IV  на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Згідно з пунктом 3 Порядку № 383, при визначенні права на пенсію за віком на пільгових умовах застосовуються Списки, що чинні на період роботи особи. До пільгового стажу зараховується весь період роботи на відповідних посадах або за професіями незалежно від дати їх внесення до Списків за умови підтвердження документами відповідних умов праці за час виконання роботи до 21 серпня 1992 року та за результатами проведення атестації робочих місць за умовами праці після 21 серпня 1992 року.
Відповідно до пункту 10 Порядку № 383 для підтвердження стажу роботи зі шкідливими і важкими умовами праці необхідно подати трудову книжку із оформленими належним чином записами про займану посаду і період виконуваної роботи, виписку із наказу по підприємству про проведення атестації на відповідному робочому місці та, у разі відсутності в трудовій книжці відомостей, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, уточнюючу довідку, передбачену пунктом 20 Порядку № 637.
Статтею 62 Закону № 1788-XII  установлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пунктів 1 та 2 Порядку № 637 зазначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Пунктом 3 Порядку № 637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які місять відомості про періоди роботи.
Згідно з пунктом 20 Порядку № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників. У довідці має бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка.
Механізм підтвердження періодів роботи, що зараховуються до трудового стажу для призначення пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установленої для окремої категорії працівників у разі ліквідації підприємства, установи та організації без визначення правонаступника, визначений Порядком № 18-1.
Дія цього Порядку поширюється на осіб, які працювали, зокрема, на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах (пункт 2 Порядку №18-1).
Відповідно до пункту 11 Порядку №18-1 для підтвердження стажу роботи заявник подає до управління Пенсійного фонду України у районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах за місцем проживання (реєстрації) такі документи: 1) заяву про підтвердження стажу роботи; 2) витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців (далі - Єдиний державний реєстр), а для підприємств, установ, організацій, ліквідованих до 01 липня 2004 року та/або щодо яких відсутні дані про проведення реєстраційних дій в Єдиному державному реєстрі, - інші документи, які мають підтверджувати факт припинення підприємства, установи, організації в результаті їх ліквідації (у тому числі архівні); 3) трудову книжку; 4) документи, видані архівними установами, зокрема: а) довідку про заробітну плату; б) копії документів про проведення атестації робочих місць; в) копії документів про переведення на іншу роботу, на роботу з неповним робочим днем, надання відпусток без збереження заробітної плати (у разі відсутності - довідка про їх відсутність).
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що основним документом, який підтверджує стаж роботи особи та виконання нею робіт на певній посаді, є трудова книжка.
Разом з тим, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Як вбачається з матеріалів справи, та було встановлено судом першої інстанції, згідно записів у трудовій книжці позивач з 15.04.1982 по 03.09.1985 працював на посаді регулювальника радіоапаратури у ВО «Кристал» імені Ленінського комсомолу. 
Згідно довідки №18 від 17.02.2020 позивач працював у ВО «Квазар» з 2017 по теперішній час та 15.04.1982 по 03.09.1985 на посаді регулювальника радіоапаратури у відокремленому підрозділі ВО «Кристал» імені Ленінського комсомолу у Центрі технічного обслуговування «Сервісний центр «Електроніка повний робочий день 8 годин при 5 денному робочому учнем регулювальника радіоапаратури, регулювальником радіоапаратури 4 розряду.
Відмовляючи позивачу у призначенні пільгової пенсії, відповідачем зазначено про відсутність уточнюючої довідки ПАТ «Квазар» для підтвердження трудового стажу, згідно записів трудової книжки страховий стаж складає 31 рік 0 місяців 19 днів, відсутній пільговий стаж 12 років 6 місяців.
На звернення позивача від 19.02.2020 до ПрАТ «Квазар» з проханням надати уточнюючу довідку про характер виконуваних робіт, листом від 13.03.2020 №22/А останнє відмовило у наданні відповідної довідки та зазначено, що атестація робочого місця позивача не проводилась.
Колегія суддів, звертає увагу, що згідно з п. 1 Порядку проведення атестації робочих місць за умовами праці, затвердженого  Постановою КМ України №442 від 01.08.1992 (далі - Порядок №442), атестація робочих місць за умовами праці проводиться на підприємствах і організаціях незалежно від форм власності й господарювання, де технологічний процес, використовуване обладнання, сировина та матеріали є потенційними джерелами шкідливих і небезпечних виробничих факторів, що можуть несприятливо впливати на стан здоров`я працюючих, а також на їхніх нащадків як тепер, так і в майбутньому.
Відповідно до п. 10 Порядку №442, результати атестації використовуються при встановленні пенсій за віком на пільгових умовах, пільг і компенсацій за рахунок підприємств та організацій, обґрунтуванні пропозицій про внесення змін і доповнень до списків №1 і 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, що дають право на пільгове пенсійне забезпечення, а також для розробки заходів щодо поліпшення умов праці та оздоровлення працюючих.
Водночас, не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємства не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах. Відповідальність за не проведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць покладається на власника підприємства, а не працівника. При цьому, контролюючу функцію у відносинах щодо проведення атестації робочих місць на підприємстві виконує держава в особі відповідних контролюючих органів, а не працівник.
Вказаний висновок щодо застосування норм права висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 року у справі № 520/15025/16-а.
Ухвалюючи вказану постанову Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 10.09.2013 у справі №21-183а13, від 25.11.2014 у справі №21-519а14, від 10.03.2015 у справі №21-51а15, від 17.03.2015 у справі №21-585а14, від 14.04.2015 у справі №21-383а14, від 02.12.2015 у справі №21-1329а15, від 10.02.2016 у справі №21-5432а15 та від 12.04.2016 у справі №21-6501а15, щодо відсутності підстав для призначення пенсії на пільгових умовах з огляду на відсутність результатів атестації відповідного робочого місця за умовами праці.
Таким чином, наявність атестації робочого місця не може бути визначальною обставиною, яка обумовлює право позивача на пільгову пенсію, зважаючи на наявність записів у трудовій книжці, які підтверджують факт роботи на посадах, які передбачено Списком №2.
Отже, відсутність проведення атестації робочого місця позивача не може бути підставою для відмови у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
Таким чином, посада регулювальника апаратури відноситься до загальних професій Списків №2, чинних на момент роботи позивача у ВО «Кристал» ім. Ленінського комсомолу в період з 15.04.1982 по 03.09.1985, а зазначений період зараховується до пільгового стажу.
Щодо зарахування періоду роботи позивача з 04.09.1985 по 30.09.1991 до пільгового стажу, слід зазначити, що згідно з п.97 «Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій», затвердженого  Постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 №590, чинним на зазначений час періоду роботи позивача, у тих випадках, коли працівник був обраний на виборну посаду, робота на такій посаді в межах не більше 5 років прирівнюється при визначенні права на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах до роботи до обрання.
Відповідно до абз.15 п.109 вказаного Положення робота на виборних та інших відповідальних посадах в партійних і комсомольських органах, в тому числі в політвідділах і політуправління, зараховується до стажу, що дає право на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах, за умови, якщо перерва між роботою в партійних і комсомольських органах і роботою, наступної за нею, не перевищує трьох місяців і якщо роботі в партійних і комсомольських органах безпосередньо передувала або за нею безпосередньо слідувала робота, яка дає право на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах.
Так, 30.09.1991 позивач був звільнений з Шевченківського райкому Компартії України м. Києва та 18.10.1991 прийнятий на роботу в «ТМО-Сервіс» при ТМО Шевченківської райради народних депутатів м. Києва на посаду начальника служби автосервісу. Тобто перерва між роботою позивача у партійних та комсомольських органах та наступною за нею роботою не перевищує трьох місяців, що відповідає вимогам вище зазначеного Положення.
Роботі позивача на посаді секретаря комітету комсомолу у Шевченківському РК  ЛК  СМУ м. Києва, завідуючого відділу оборонно-масової та спортивної роботи райкому комсомолу, на посаді інструктора ідеологічного відділу Шевченківського райкому Компартії України м. Києва передувала робота позивача на посаді регулювальника апаратури у ВО «Кристал» ім. Ленінського комсомолу в період з 15.04.1982 по 03.09.1985, що відноситься до загальних професій Списків №2, що також  відповідає вимогам вище зазначеного Положення.
Колегія суддів звертає увагу, що робота позивача на виборній посаді у партійних та комсомольських органах зараховується до пільгового стажу за наявності двох вище зазначених умов, а саме:
- перерва між роботою в партійних і комсомольських органах і роботою, наступної за нею, не перевищує трьох місяців та якщо роботі в партійних і комсомольських органах безпосередньо передувала або за нею безпосередньо слідувала робота, яка дає право на пенсію на пільгових умовах або в пільгових розмірах.
Також, слід зазначити, що факт не нарахування заробітної плати позивачу в окремі періоди не є законодавчою підставою для відмови у врахуванні таких періодів роботи до стажу, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах.
Таким чином, період роботи з 04.09.1985 по 30.09.1991 повинні також зараховуватися до пільгового стажу позивача, а отже, рішення відповідача є протиправним та підлягає скасуванню в частині, якою позивачу відмовлено в зарахуванні до пільгового стажу періоду його роботи з 15.04.1982 по 03.09.1985 та з 04.09.1985 по 30.09.1991, та необхідно зарахувати до пільгового стажу позивача зазначений період.
З вказаного вбачається, що загальний трудовий стаж позивача складає 31 рік 2 місяці 18 днів, з якого пільговий стаж за Списком №2 складає 8 років 3 місяці 5 днів, відтак має право на призначення пільгової пенсії за Списком № 2.
Отже, з огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві, викладене у листі від 08.07.2020 №2600-0314-8/92335 про відмову позивачу у призначенні пенсії на пільгових умовах за Списком №2 є протиправним та підлягає скасуванню.
Враховуючи вищевикладене, проаналізувавши всі доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що станом на час звернення із заявою до відповідача пільговий стаж для призначення йому пенсії за віком на пільгових умовах, який відповідач відмовився врахувати, був належним чином підтверджений та становив більше 12 років та 6 місяців.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним, підстави для його скасування відсутні, оскільки суд всебічно перевіривши обставини справи, вирішив спір у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.
Відповідно до ч. ч. 1, 2  ст. 77 КАС України  кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Апелянт не надав до суду належних доказів, що б підтверджували факт протиправності рішення суду першої інстанції.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно  ст. 316 КАС України залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст.ст. 242, 308, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, колегія суддів,  -

П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 02 липня 2021 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття. Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      В.О. Аліменко 

Судді                                                                                          Л.В. Бєлова

                                                                                                    А.Ю. Кучма