Ухвала
Іменем України
 
16 лютого 2022 року 
м. Київ
 
справа № 569/11794/17
провадження № 61-2018ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,
 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рівненської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, визначення частки та встановлення порядку користування земельною ділянкою,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рівненської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, визначення частки та встановлення порядку користування земельною ділянкою.
 
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2021 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду від 15 липня                  2021 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено. 
 
У вересні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення, в якій просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені судові витрати на оплату судової додаткової земельно-технічної експертизи у розмірі 1 800,00 грн.
 
Додатковим рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року, залишеним без змін постановою Рівненського апеляційного суду                           від 11 січня 2022 року, заяву ОСОБА_3 задоволено.
 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрати на оплату судової додаткової земельно-технічної експертизи у розмірі 1 800,00 грн.
 
Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що при ухваленні рішення                       від 11 березня 2021 року місцевим судом не вирішено питання про стягнення судових витрат на оплату судової додаткової земельно-технічної експертизи у розмірі      1 800,00 грн. Такі витрати підтверджені належним доказом - рахунком-фактурою                 № ЕР-0000044 від 14 листопада 2019 року, за змістом якого ОСОБА_3 сплатила Приватному підприємству фірмі «Експерт-Рівне» (далі - ППФ «Експерт-Рівне») за проведення судової додаткової земельно-технічної експертизи 1 800,00 грн згідно договору № 191114/4.
 
02 лютого 2022 року  ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 11 січня 2022 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_3 про ухвалення додаткового рішення відмовити. 
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі. 
 
У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України (суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку) як на підставу оскарження судових рішень. Зокрема, заявник у касаційній скарзі зазначає,                          що в оскаржуваних судових рішеннях не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду       від 10 лютого 2020 року у справі № 826/5479/18, від 20 травня 2020 року у справі                     № 643/3720/15-ц.
 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень чи їх невідповідності висновкам, викладених у постановах Верховного Суду, щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі. 
 
Такого висновку Верховний Суд дійшов з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рівненської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, визначення частки та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовлено.
 
Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2021 року залишено без змін.
 
При ухваленні у справі рішення від 11 березня 2021 року місцевим судом не вирішено питання про стягнення судових витрат на оплату судової додаткової земельно-технічної експертизи у розмірі 1 800,00 грн. Такі витрати підтверджені належним доказом - рахунком-фактурою №ЕР-0000044 від 14 листопада 2019 року, за змісту якого ОСОБА_3 сплатила ППФ «Експерт-Рівне» за проведення судової додаткової земельно-технічної експертизи 1 800,00 грн згідно договору № 191114/4.
Ухвалюючи додаткове рішення, суди врахували обставини справи, надані докази на обґрунтування вимог заяви та дійшли висновку, що заява про ухвалення додаткового рішення підлягає задоволенню.
 
Такий висновок судів попередніх інстанцій є обґрунтованим з огляду на таке.
 
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
 
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
 
Згідно з частинами першою, восьмою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
 
Таким чином, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 витрат на оплату судової додаткової земельно-технічної експертизи у розмірі 1 800,00 грн, оскільки такі є документально підтвердженими і за змістом пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України у разі відмови у задоволенні позову покладаються на позивача.
 
Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суди не врахували висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 826/5479/18, від 20 травня                2020 року у справі № 643/3720/15-ц є безпідставними, оскільки позиції, викладені у зазначених постановах не є релевантними до справи, про перегляд якої подано касаційну скаргу.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судами обставин, що в силу положень статті 400 ЦПК України не належить до повноважень суду касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження у судах із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції. 
 
Оскільки правильне застосування судом норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження із підстав, передбачених  підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України. 
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 на додаткове рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2021 року та постанову Рівненського апеляційного суду                     від 11 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Рівненської міської ради, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення про передачу у приватну власність земельної ділянки, визнання права власності на земельну ділянку, визначення частки та встановлення порядку користування земельною ділянкою відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	О. В. Ступак   І. Ю. Гулейков   С. О. Погрібний