УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/5454/21 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В. П. 
Категорія 62 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді:         Коломієць О.С.
суддів:         Талько О.Б, Шевчук А.М.
з участю секретаря 
судового засідання:         Дяченко Ю.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №279/5454/21за позовом  ОСОБА_1 до Територіальної громади в особі виконавчого комітету Коростенської міської ради про встановлення факту належності правовстановлюючого документу та про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування 
за апеляційною скаргою ОСОБА_1  на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2021 року, яке ухвалено суддею Коваленко В.П.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2021 року позивач звернулась до суду з позовом, у якому просила встановити факт належності її матері - ОСОБА_2 (померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 ) Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0300229 у землі колективного сільськогосподарського підприємства «Сингаївське» Сингаївської сільської ради Коростенського району Житомирської області розміром 5,16 в умовних кадастрових га без визначення меж цієї частки в натурі, виданого Коростенською райдержадміністрацією 16 жовтня 1997 року та визнати за нею право на завершення приватизації вказаної земельної ділянки.
В обґрунтування вимог посилається на те, що після смерті її матері спадщину прийняли ОСОБА_3 (чоловік спадкодавця та батько позивачки), який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 (син спадкодавця та брат позивачки), який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після смерті вказаних осіб спадщину прийняла позивач ОСОБА_1 . Коростенською районною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_1 відкрито спадкову справу № 411/2020. Однак, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0300229 виданий на ім`я ОСОБА_2 16.10.1997, тобто після її смерті.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з указаним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити вимоги її позовної заяви повністю. Апеляційна скарга мотивована тим, що всупереч висновкам суду першої інстанції щодо недотримання процедури приватизації, в позасудовому порядку вона не може завершити процедуру приватизації земельної ділянки, оскільки на її запит Виконком Коростенської міської ради роз`яснив, що органи місцевого самоврядування не мають повноважень на надання дозволу закінчення приватизації, а нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки Сертифікат на право на земельну частку (пай) виданий на ім`я спадкодавця після її смерті. Крім того, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у звершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування – права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця.
Правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач не скористався.
Сторони в судове засідання не з`явилися, з невідомих суду причин. Про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.
За приписами ст. 372 ЦПК України, суд апеляційної інстанції  відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому  судової  повістки  або  за  його клопотанням,  коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце  розгляду  справи,  не перешкоджає розгляду справи. 
З урахуванням наведеного, колегія суддів здійснює розгляд справи за відсутності всіх учасників справи, які не з`явились в судове засідання та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення із таких підстав.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Грозине Коростенського району померла мати позивача   ОСОБА_2 , якій згідно копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0300229, на підставі рішення Коростенської райдержадміністрації від 29 вересня 1997 року № 270 видано вказаний Сертифікат про те, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності сільськогосподарського підприємства «Сингаївське» розміром 5,16 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Сертифікат виданий Коростенською райдержадміністрацією Житомирської області 16 жовтня 1997 року (а.с.22).
Спадщину ОСОБА_2 прийняли її чоловік ОСОБА_3 та її син ОСОБА_4 , але не оформили своїх спадкових прав.
Батько позивачки - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а її брат - ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У березні 2021 року на заяву ОСОБА_1 про оформлення спадкових прав, Коростенською районною державною нотаріальною конторою роз`яснено, що оскільки вказаний Сертифікат про право на земельну частку (пай) було видано на ім`я ОСОБА_2 вже після її смерті, то вказане право на земельну частку не може входити до складу спадщини. Відповідно свідоцтво про право на спадщину на вищевказане спадкове майно не може бути видано.
Листом від 01.09.2021 виконком Коростенської міської ради Житомирської області повідомив ОСОБА_1 , що згідно чинного законодавства органи місцевого самоврядування не надають дозволи на завершення приватизації земельної ділянки та не видають свідоцтва про право власності на земельні ділянки (паї). 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права шляхом встановлення факту належності ОСОБА_2 . Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЖТ № 0300229 та визнання за нею права на завершення приватизації, не відповідає вимогам законодавства України.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком з огляду на таке.
В силу положень статті 1216 ЦК України спадкування – це перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
За пунктом 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай).
Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05 червня 2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією.Його власник має право володіти та користуватися своїм паєм. Так як сертифікат засвідчує лише право його власника на отримання земельної ділянки (а не право на саму ділянку), то цей документ не визначає меж земельної ділянки, а вказує лише його площу в умовних кадастрових гектарах і вартість (у гривнях).
Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).
Відповідно до частини першої статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.
Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законом порядку.
Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі – КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. 
До категорій осіб, які мають право на земельну частку (пай) є, зокрема, й громадяни – спадкоємці права на земельну частку (пай).
Відмовляючи у встановленні факту належності покійній ОСОБА_2 Сертифікату про право за земельну частку (пай), суд першої інстанції правильно виходив з того, що такий факт ніким не оспорюється, а тому і відсутні підстави для його встановлення. Відповідач не оспорює підстави неправомірності чи незаконності видачі сертифікату про право на земельну частку (пай) від 16.10.1997 ОСОБА_2 . У зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку, що у правовідносинах, які склалися, позивач вибрала невірний спосіб захисту порушеного права.
Крім того, позивач не дотрималась процедури приватизації невитребуваної земельної частки (паю).
Невитребуваною земельною часткою (паєм) слід вважати пай, на який не був отриманий документ, що посвідчує право на нього, або земельну частку (пай), право на яку посвідчено відповідно до законодавства, але яка не була виділена в натурі (на місцевості) (ст. 13 Закону). Документами, що посвідчують наявність права на пай, є, зокрема, Сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією та свідоцтво про право на спадщину.
Для оформлення права власності на земельну ділянку, особі необхідно здійснити наступні дії: 1) звернутися до відповідної сільської, селищної міської ради (якщо земельна ділянка знаходиться у межах населеного пункту) або районної державної адміністрації (якщо земельна ділянка розташована за межами населених пунктів) із письмовим клопотанням про передачу у власність відповідної земельної ділянки та надання дозволу на розробку проектної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).
До заяви необхідно додати: копію сертифікату на земельну частку (пай), копію свідоцтва про вступ у спадщину або нотаріально посвідчений договір про набуття права власності на земельну частку (пай) або рішення суду про визнання права власності на земельну частку (пай); 2) після отримання рішення відповідного органу місцевого самоврядування чи розпорядження районної державної адміністрації, власнику земельної частки (паю) необхідно звернутися до землевпорядної організації та укласти договір на розробку проектної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); 3) за результатами розробки даної проектної документації власнику видають Витяг з Державного земельного кадастру, отримавши який, власнику земельної ділянки необхідно звернутися до органу місцевого самоврядування для затвердження проектної документації; 4) з рішенням про затвердження проектної документації необхідно звернутись до державного реєстратора та здійснити реєстрацію права власності на земельну ділянку та отримати Витяг про державну реєстрації права власності на нерухоме майно, а саме земельну ділянку.
Позивачем не надано доказів проведення відповідної процедури чи відмови у здійсненні такої. 
Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване в законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Під час розгляду справи позивач не довела, що відповідачем не визнаються чи оспорюються її порушені (незахищені) права, а також, що встановлення факту належності Сертифікату померлій ОСОБА_2 , який не є невизнаним (чи недійсним) відповідачем, призведе до виникнення майнових прав позивача.
Колегія суддів відхиляє посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 20 березня 2019 року у справі№ 350/67/15 (провадження № 14-652цс18), а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 (провадження № 61-26091св18), оскільки вказані постанови, на неврахування висновків яких посилається заявник в апеляційній скарзі, прийняті у справах з відмінними від справи, що переглядається, фактичними обставинами та підставами позовів.
Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду першої інстанції не спростовують та не впливають на правильність прийнятого рішення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення  з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а рішення Коростенського  міськрайонного суду Житомирської області від 11 листопада 2021 року- без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 28 лютого 2022 року.

Головуючий                                               Судді