Ухвала
 
14 лютого 2022 року
м. Київ
справа № 484/2267/21
провадження № 61-1498ск22
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Калараша А. А., 
вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів,
ВСТАНОВИВ:
У червні 2021 року ОСОБА_3 подала до суду позов до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/6 до 1/4 частини доходів відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Обґрунтовуючи позов, позивач зазначала, що рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 26 травня 2016 року з                       ОСОБА_1 на її користь було стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходу. Однак у 2018 році вказаний розмір аліментів рішенням суду було змінено до 1/6 частини у зв`язку з народженням у відповідача дитини у другому шлюбі, а також у зв`язку з перебуванням його дружини у відпустці по догляду за дитиною.
Позивач вказувала, що з моменту визначення судом розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 , змінились обставини, які попередньо були підставою для визначення розміру аліментів.
Зокрема, змінилися потреби дитини, внаслідок зміни його віку, що потребує збільшення витрат на його утримання. Також змінився майновий стан ОСОБА_1 у зв`язку із збільшенням розміру його заробітної платні, а також закінчився строк перебування його дружини у відпустці по догляду за дитиною, оскільки їх сину ОСОБА_5 виповнилося три роки.
Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від                             20 жовтня 2021 року позов ОСОБА_3 задоволено. Збільшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_1 на користь позивача на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 17 вересня                       2018 року, з 1/6 частини до 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття.
З ОСОБА_1 на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 908,00 грн.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2021 року - без змін.
Суди, задовольняючи позов ОСОБА_3 , виходили з того, що майновий стан ОСОБА_1 змінився на краще, а тому він має змогу сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_4 у заявленому ОСОБА_3 розмірі.
21 січня 2022 року  ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 засобами поштового зв'язку звернувсядо Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня                        2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від                       25 січня 2022 року справу призначено судді-доповідачу Петрову Є. В., визначено суддів які входять до складу колегії: Калараша А. А. та Ткачука О. С.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14 лютого 2022 року визначено колегію суддів для розгляду указаної справи у складі суддів: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Калараша А. А.
Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).
Предметом позову у цій справі є збільшення розміру аліментів на дитину, а тому справа є малозначною в силу положень процесуального закону та не підлягає касаційному оскарженню. 
При цьому Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).
Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій малозначній справі оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпункту «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України як підставу для оскарження у касаційному порядку судових рішень у малозначних справах визначено ситуацію, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики. 
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики, воно повинно мати винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, вагомістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Заявником у касаційній скарзі не сформульовано правову проблему, яка на думку заявника є фундаментальною і потребує вирішення Верховним Судом. 
Наведене дає підстави для висновку, що касаційна скарга не містить належного обґрунтування наявності підстав, передбачених підпунктом «а» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, для перегляду малозначної справи судом касаційної інстанції. 
Зазначення судом апеляційної інстанції у постанові про можливість її оскарження до суду касаційної інстанції не змінює предмет позову у цій справі.
Враховуючи те, що касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, і судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 3 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394                          ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 жовтня 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 23 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                            Є. В. Петров
                                    А. І. Грушицький
А. А. Калараш