РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2022 року
м. Рівне

Справа № 654/2887/20
Провадження № 22-ц/4815/131/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               
головуючого судді – Шимківа С.С.,
суддів: –  Боймиструка С.В., Хилевича С.В.,
секретар судового засідання – Пиляй І.С., 

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  – адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича на заочне рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року (ухвалене у складі судді Дідика А.В.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

       в с т а н о в и в :

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Голопристанського районного суду Херсонської області із позовом до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 лютого 2018 року між ним та відповідачем укладено договір позики у підтвердження чого відповідачем надано йому розписку. За даною розпискою він надав ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 7280,00 доларів США, які останній зобов`язався повернути до 08 серпня 2018 року. У вказаний термін ОСОБА_2 грошові кошти не повернув. Таким чином, станом на 19 серпня 2020 року, відповідач заборгував йому 7280,00 доларів США, що по курсу НБУ на цю дату (1 долар США = 27,229 грн.) становить 198 227,12 грн.. Крім того, у зв`язку з неповерненням боргу просить стягнути з відповідача 3% річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 12 089,14 грн. та інфляційні втрати за період з 09 серпня 2018 року по 19 серпня 2020 року у розмірі 23 192,57 грн..
Ухвалою Голопристанського районного суду Херсонської області від 09 лютого 2021 року справу передано на розгляд Зарічненському районному суду Рівненської області за підсудністю.
Заочним рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі: 198 227 (сто дев`яносто вісім тисяч двісті двадцять сім) гривень 12 коп. – основного боргу, 12 089 (дванадцять тисяч вісімдесят дев`ять) гривень 14 коп. – 3% річних за період з 09 серпня 2018 року по 19 серпня 2020 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що у ході розгляду справи позивачем доведено і судом встановлені підстави для стягнення зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 198 227,12 грн., а також стягнення 3% річних за невиконання умов договору за період з 09 серпня 2018 року по 19 серпня 2020 року у розмірі 12089,14 грн..
Відмовляючи у задоволенні позову щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат, місцевий суд виходив з того, що у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти.
Не погоджуючись із заочним рішенням місцевого суду, представник ОСОБА_2  – адвокат Гонтарєв Р.М. оскаржив його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що ОСОБА_2 дійсно написав боргову розписку від 25.02.2018 року, відповідно до якої підтвердив свої боргові зобов`язання перед позивачем на суму 7280 доларів США. Наголошує, що звертаючись до суду із даним позовом, позивач приховав, а суд не встановив, що він погасив перед позивачем частину боргових зобов`язань. Загальний розмір погашеної заборгованості складає 30 159,82 грн.. Тому, вважає, що на цю суму має бути зменшена сума основного боргу, а також має бути зменшена сума 3 % річних, а саме з 12 089,14 грн. до 10 249,88 грн..
З наведених міркувань просить змінити рішення суду першої інстанції зменшивши розмір стягнення основного боргу за договором позики до 168 067,30 грн. і 3 % річних до 10 249,88 грн..
Учасниками справи було заявлено клопотання про участь у судовому засіданні апеляційного суду з допомогою технічних засобів відеоконференцзв`язку поза межами приміщення суду.
За змістом ч. 5 ст. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі в відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
У ході судового засідання не вдалося установити належний зв`язок із учасниками судового процесу, а саме - адвокатами Гонтарєвим Р.М. та ОСОБА_3 ..
ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання апеляційного суду не з"явився.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 25 лютого 2018 року ОСОБА_2 отримав безпосередньо від ОСОБА_1 грошову суму в розмірі 7280,00 доларів США, яку зобов`язався повернути ОСОБА_1 до 08 серпня 2018 року, що підтверджується оригіналом розписки від 25 лютого 2018 року (а. с. 92).
У зв`язку з невиконанням ОСОБА_2 своїх боргових зобов`язань ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того є роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України).
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
У відповідності ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За результатами розгляду справи, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 198 227,12 грн., а також стягнення 3% річних за невиконання умов договору за період з 09 серпня 2018 року по 19 серпня 2020 року у розмірі 12089,14 грн..
У поданій апеляційній скарзі сторона відповідача не заперечує наявності перед позивачем боргових зобов`язань, однак просить змінити рішення місцевого суду, оскільки заборгованість за розпискою є частково погашеною.
Разом з цим, стороною відповідача не доведено, що сплачені позивачу кошти ним, його дружиною та братом були сплачені на виконання розписки від 25 лютого 2018 року.
Установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог.
Наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими, спростовуються встановленими судом обставинами справи, по своїй суті зводяться до незгоди скаржника з висновками суду та ґрунтуються на переоцінці доказів, які були досліджені та оцінені судом з додержанням норм процесуального права. 
Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає, оскільки ці доводи правильності зробленого судом першої інстанції висновку не спростовують.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2  – адвоката Гонтарєва Романа Миколайовича залишити без задоволення, а заочне рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 квітня 2021 року - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Головуючий-суддя                                         Шимків С.С.
Судді:                                                                 Боймиструк С.В. 
                Хилевич С.В.