Ухвала
 
13 січня 2022 року
м. Київ
 
справа № 539/2373/21
провадження № 61-21383ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської                   області від 09 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду                 від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») про зобов`язання вчинити дії.
 
В обґрунтування позову зазначала, що вона проживає у багатоквартирному житловому будинку АДРЕСА_1 , в якому ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» надає послуги з теплопостачання.
 
Вказувала, що отримує субсидію на централізоване опалення квартири в розмірі                      1 993,00 грн, однак їй щомісяця необхідно доплачувати певну суму коштів, оскільки субсидія не перекриває вартості обсягу споживання нею теплової енергії, так як відповідач надає теплову енергію до їх будинку понад норму, у зв`язку з чим у неї утворилась заборгованість у розмірі 1 686,00 грн.
 
Зазначала, що багатоквартирний житловий будинок, в якому вона проживає, обладнано будинковим вузлом обліку теплової енергії, яким неможливо контролювати обсяги теплової енергії, яка подається до будинку.
 
Враховуючи вищевказане та з урахуванням уточнень, просила суд визнати, що відповідач у грудні 2020 року, у січні 2021 року і у лютому 2021 року перевищив у будинку АДРЕСА_1  норму                      споживання теплової енергії; зобов`язати відповідача опалювати будинок АДРЕСА_1 , не перевищуючи норму споживання теплової енергії +18 градусів, тобто 0,0383 гігакалорій на метр опалювальної площі; зобов`язати відповідача списати з неї борг за централізоване опалення у розмірі                       1 686,00 грн; визнати, що борг за централізоване опалення у розмірі 1 686,00 грн є незаконним, оскільки відповідач порушив зобов`язання неналежним виконанням своїх обов`язків.
 
Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 серпня                2021 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду                   від 09 листопада 2021 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Суди, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , виходили з безпідставності заявлених вимог, на підтвердження яких позивачем не надано належних та допустимих доказів.
 
27 грудня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області                           від 09 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду                                      від 09 листопада 2021 року у вказаній справі.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 
 
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 
 
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
 
Отже, положеннями вказаної норми передбачено, що підставою касаційного оскарження є неврахування в оскаржуваному судовому рішенні висновку Верховного Суду про застосування норми права саме у подібних правовідносинах. 
 
При визначенні справ із подібними правовідносинами враховується предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини справи, однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.
 
Особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно звернути увагу, що у разі посилання у касаційній скарзі як на підставу, на якій подається касаційна скарга, на пункт                        1 частини другої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі потрібно зазначити, яку саме норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в указаних у касаційній скарзі постановах Верховного Суду, застосував суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень з підстав невідповідності висновків суду постанові Верховного Суду, що не була врахована в оскаржуваному судовому рішенні (абзац 1 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) або у зв`язку з необхідністю відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеному у постанові Верховного суду (абзац 2 пункт 5 частини 2 статті 392 ЦПК України) у касаційній скарзі, крім відповідної постанови Верховного Суду, повинно бути зазначено відповідний пункт частини 2 статті 389 ЦПК України та обґрунтування і мотивування такої підстави.
 
Зазначаючи у касаційній скарзі підставою касаційного оскарження судових рішень відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України), особі, яка подала касаційну скаргу, необхідно вказувати щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 4 статті 389 ЦПК України з посиланням на частину 1 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 1 статті 411 ЦПК України, який є обов`язковою підставою для скасування судового рішення з його обґрунтуванням та мотивуванням доводів.
 
У випадку оскарження судових рішень на підставі частини 3 статті 411 ЦПК України, у касаційній скарзі необхідно зазначити певний пункт частини 3 статті 411 ЦПК України, з обґрунтуванням наявності таких підстав.
 
Обґрунтовуючи свою касаційну скаргу підставою касаційного оскарження судових рішень, зазначеною у пункті 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), заявниця не вказує щодо питання застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
 
Формальне посилання у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження судових рішень на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах), не є виконанням вимог процесуального закону (пункт 5 частини другої статті 392 ЦПК України) щодо обов`язкового зазначення у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження.
 
У пункті 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                        v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
Враховуючи те, що заявниця не виконала вимог процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню заявниці.
 
Повернення скарги не перешкоджає повторному зверненню, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статями 389, 393 ЦПК України, 
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу скаргою ОСОБА_1 на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 09 серпня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 09 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» про зобов`язання вчинити дії повернути заявниці.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Суддя                                                                                                        О. В. Ступак