ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«20» грудня 2021 року
м. Харків
справа № 643/16838/19
провадження № 22ц/818/2565/21
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Хорошевського О. М., Яцини В.Б.
за участю секретаря - Колосовської А.Р.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , представниця позивача - ОСОБА_14 , 
відповідачка - ОСОБА_3 ,
третя особа - Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року в складі судді Горбунової Я.М.
в с т а н о в и в:
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Харківський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження.

Позовна заява мотивована тим, що наприкінці 2013 року він познайомився з відповідачкою. З травня 2014 року вони спільно проживали, вели спільне господарство та мали фактичні шлюбні стосунки без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_4 .

Зазначив, що після народження дочки вони з відповідачкою посварилися, тому реєстрація народження дитини відбулася лише за її заявою. Відомості про батька дитини були записані з її слів. Дитині надано прізвище матері, а по батькові - дідове. 

Вказав, що він забирав відповідачку з дочкою з пологового будинку. Вони спільно хрестили дитину. Хрещеним батьком був обраний його молодший брат ОСОБА_5 3 моменту народження він постійно піклувався про дитину, щомісячно надавав кошти, купував необхідні речі, одяг, їжу. Він прагне приймати участь у житті дочки на законних підставах, проводить з нею багато часу.

Просив визнати його батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харків, та внести зміни до актового запису про народження дитини, змінивши прізвище дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 », а по батькові « ОСОБА_8 », та зазначити, що він є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилась у м. Харків, та видати нове свідоцтво про народження із зазначенням в графі «прізвище, ім`я по батькові» - ОСОБА_5 та із зазначенням у графі «батько» - ОСОБА_1 .

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року позовну заяву - задоволено частково; визнано ОСОБА_1 батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженки м. Харків; внесено зміни до актового запису про народження дитини, змінивши по батькові дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_8 » та зазначивши, що ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка народилася у м. Харкові; ухвалено видати нове свідоцтво про народження із зазначенням в графі «прізвище ім`я по-батькові» - ОСОБА_10 та із зазначенням в графі «батько» - ОСОБА_1 , громадянин України; в задоволенні іншої частини позову - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати у частині відмови у задоволенні позову та ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом безпідставно відмовлено у зміні прізвища дитини. Будь-які висновки органу опіки та піклування з цього приводу відсутні. Обвинувальний акт щодо нього не підтверджує його вини у вчиненні злочину на підставі презумпції невинуватості та не є підставою для відмови у зміні прізвища дитини на його прізвище. Суд не взяв до уваги виконання ним своїх обов`язків щодо дитини. Прізвище позивачки « ОСОБА_4 » не є її дівочим прізвищем, а набуте від попереднього шлюбу, тобто фактично його дочка має прізвище особи, яка навіть не є її родичем. 
Також на вказане рішення суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга ОСОБА_3 мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що до вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, що починається від дня, коли особа дізналась або могла дізнатися про своє батьківство. Позивач такий строк пропустив, про що вона заявила до суду першої інстанції. Позивач на момент народження дитини знав, що вона не перебуває у шлюбі з іншою особою, не подавав разом із нею заяву до органів реєстрації актів цивільного стану про визнання себе її батьком. Суд не врахував інтереси дитини з урахуванням кримінального минулого та антисоціальної поведінки позивача. 

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18 лютого 2021 року апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді (судді-доповідача) - Кругова С.С., суддів колегії - Маміна О.В., Тичкова О.Ю.

Ухвалою судді Харківського апеляційного суду від 22 лютого 2021 року витребувано справу з суду першої інстанції.

Справа надійшла до суду апеляційної інстанції 26 лютого 2021 року.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 березня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18 березня 2021 року призначено справу до розгляду.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27 вересня 2021 року справу передано у провадження головуючого судді (судді-доповідача) - Бурлака І.В., та ухвалою суду від 04 жовтня 2021 року призначено справу до розгляду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційні скарги  ОСОБА_1 ,  ОСОБА_3   необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що вимоги позивача про визнання батьківства підлягають задоволенню, з урахуванням того, що відповідачка визнала його батьківство щодо дочки. У зв`язку з цим також підлягає задоволенню вимога про зміну по батькові дитини. Посилання відповідачки на пропуск строку позовної давності є помилковими. Вимога про зміну прізвища дитини задоволенню не підлягає, оскільки між сторонами відсутня згода щодо визначення такого прізвища, та зміна прізвища не відповідає інтересам дитини.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася ОСОБА_4 . Реєстрація народження дитини згідно актового запису про народження № 3760 від 25 жовтня 2017 року проведена за заявою матері ОСОБА_3 відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України. Батьком записано ОСОБА_11  (а. с. 57).

З копії свідоцтва про хрещення вбачається, що 16 лютого 2018 року здійснено таїнство хрещення та миропомазання над ОСОБА_12 , хрещена мати - ОСОБА_13 , хрещений батько - не вказаний (а. с. 73).
27 вересня 2019 року щодо ОСОБА_1 складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 12019220470002812 від 30 травня 2019 року за підозрою його у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 125 КК України. З вказаного обвинувального акту вбачається, що 28 травня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 виник конфлікт на ґрунті неприязних відносин з приводу відвідування ним їх спільної дочки, який перейшов у бійку, в ході якої ОСОБА_1 спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження (а. с. 79-80).
На підтвердження своїх доводів ОСОБА_1 надано фотографії, відеозаписи та копії чеків про придбання товарів та перекази коштів ОСОБА_3 (а. с. 20-33, 128-131).

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Частиною 1 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від  20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зазначив, що відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод під час розгляду скарги про встановлення батьківства суди мають приділяти особливу увагу інтересам конкретної дитини (рішення у справі «Йевремович проти Сербії» заява № 3150/05, від 17 травня 2007 року).

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення у справі «Хант проти України», заява № 31111/04, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, від 16 липня 2015 року).

Статтею 121 СК України передбачено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Частиною першою статті 126 СК України передбачено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки чи чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Частиною першою  статті 135 СК України  визначено, що при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Згідно з частинами першою, другою, четвертою  статті 128 СК України
 за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Висновки експертизи, у тому числі, судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Доказами у зазначеній категорії справ можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів.

Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої  статті 128 СК України  можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.
Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

При вирішенні спору про визнання батьківства суд приділяє особливу увагу інтересам дитини, не ігноруючи при цьому інтереси ймовірного біологічного батька.

У статті 134 СК України законодавець закріпив порядок внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства, материнства. Так, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.

Унесення змін до актового запису про народження передбачено Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5.

Відповідно до пункту 2.13.1 зазначених правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є, в тому числі, і рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Згідно з пунктом 2.16.4 цих правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 з часу народження ОСОБА_4 спілкувався з нею, відвідував, купував предмети побуту та продукти, бажає і у подальшому приймати участь у вихованні дитини, матеріально забезпечувати.

В ході розгляду справи ОСОБА_3 не заперечувала проти того, що ОСОБА_1 є біологічним батьком її дочки.

Частиною 1 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин справи суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про те, що визнання позивача батьком малолітньої дитини - ОСОБА_4 та внесення відповідних змін до актового запису про народження, зокрема, зміна по батькові дитини з « ОСОБА_9 » на « ОСОБА_8 » відповідає інтересам дитини.
Негативних наслідків для дитини судом не встановлено.

Посилання ОСОБА_3 на агресивну поведінку позивача, наявність щодо нього кримінальних проваджень та судових рішень про стягнення заборгованості за кредитами не можуть бути взяті до уваги, оскільки ці обставини не свідчать про відсутність підстав для визнання батьківства. Випадків будь-яких агресивних чи небезпечних дій ОСОБА_1 щодо дитини не встановлено.

Доводи ОСОБА_3 щодо пропущення позивачем строку позовної давності, передбаченого частиною другою статті 129 СК України, є безпідставними з огляду на таке.

Відповідно до  статті 20 СК України  до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

У випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на положення статті 128 СК України, яка передбачає можливість визнання батьківства щодо дитини за рішенням суду за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України (спільна заява жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою).

Згідно зі  статтею 129 СК України  особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред`явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство.

Аналіз вказаних норм дає підстави вважати, що законодавець у частині першій статті 20 СК України закріпив вичерпний перелік статей цього Кодексу і відповідно вимог, що випливають із сімейних відносин, до яких застосовується позовна давність. До цього переліку належить відповідно до частини другої  статті 129 СК України  вимога про визнання батьківства особою, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком. Тому положення частини другої статті 129 СК України, яке є спеціальним, не може поширюватися на положення про визнання батьківства, передбачені у статті 128 СК України.

Подібний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2017 року у справі № 6-617цс17, постановах Верховного Суду від 07 березня 2018 року у справі № 495/1099/14-ц, провадження № 61-7345 зпв 18; від 06 листопада 2019 року у справі № 761/10732/16-ц, провадження № 61-3743св19; від 14 квітня 2021 року у справі № 644/9720/16-ц, провадження № 61-3950 св 20.

Таким чином, підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_3 не вбачається.

Щодо вимог ОСОБА_1 про зміну прізвища дитини з « ОСОБА_4 » на « ІНФОРМАЦІЯ_3 » судова колегія виходить з наступного.

Одним із основних засобів ідентифікації дитини є її ім`я, яке надається дитині при народженні і складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Відповідно до статті 145 СК України прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Частинами третьою, п`ятою статті 148 СК України передбачено, що у разі зміни прізвища одного з батьків прізвище дитини може бути змінене за згодою обох батьків та за згодою дитини, яка досягла семи років.

У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов`язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини.

Інтереси дитини є пріоритетними і визначальними для вирішення спору щодо зміни прізвища дітей.

При вирішенні справи про зміну прізвища дитини необхідно також враховувати стосунки, які існують між дитиною та її батьками, в тому числі, й з тим із батьків, хто проживає окремо.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували. Прізвище дитини вказано в актовому записі про народження зі слів матері. Дитина ОСОБА_4 від народження проживає з матір`ю ОСОБА_3 , вони мають спільне прізвище. Дитина ідентифікувала себе за таким прізвищем від народження і ним користувалася в побуті та соціумі, не досягла віку, з якого могла бути опитана з цього питання.

Судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини», оцінка яких включає в себе знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення.

Позивачем не зазначено жодних обставин, які свідчать про необхідність зміни прізвища дочки, та не вказано, яким саме інтересам дитини будуть відповідати такі зміни. Вказані обставини не встановлені також і судом під час розгляду справи. 

Отже, позивачем не доведено необхідність зміни прізвища дочки, а також того, що зміна прізвища відповідатиме її інтересам, психологічному та гармонійному розвитку.

Суд першої інстанції, виходячи з інтересів дитини та за відсутністю обставин, які свідчать про необхідність змінити прізвище дитини, зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог в частині зміни прізвища дитини.

Зазначене відповідає висновкам, які викладено у постановах Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 365/322/17 (провадження № 61-4097св19), від 13 квітня 2020 року у справі № 265/3172/14-ц (провадження № 61-1292св19), від 13 травня 2021 року у справі № 369/12529/17 (провадження № 61-5029св20), від 15 вересня 2021 року у справі №754/18412/19 (провадження №61-8702св21).

В суді апеляційної інстанції представниця ОСОБА_1 надала дві довідки - характеристики на ОСОБА_1 , які не були надані в суді першої інстанції та не досліджувалися судом, тому не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції відповідно до частини 3 статті 367 ЦПК України. Представниця ОСОБА_1 не навела доказів неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї та ОСОБА_1 . Вона не заперечувала проти того, що мали місце кримінальні провадження щодо ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо відсутності висновку органу опіки та піклування з цього питання висновків суду не спростовують, адже обов`язкова наявність такого висновку СК України не передбачено.

Його посилання на те, що обвинувальний акт щодо нього не є підставою для відмови у зміні прізвища дитини на його прізвище; суд не взяв до уваги виконання ним своїх обов`язків щодо дитини; прізвище позивачки « ОСОБА_4 » не є її дівочим прізвищем, а набуте від попереднього шлюбу, тобто фактично його дочка має прізвище особи, яка навіть не є її родичем, також не можуть бути взяті до уваги, адже ці обставини не свідчать про те, що зміна прізвища дитини відповідатиме її інтересам.

Слід також зауважити, що батьки мають право змінити прізвище дитини лише до досягнення дитиною 16 років. Після досягнення цього віку питання щодо зміни прізвища може бути ініційовано лише самою дитиною у порядку, встановленому Порядком розгляду заяв про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) фізичної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2007 року № 915.

Таким чином, дочка сторін матиме можливість ініціювати питання щодо зміни прізвища, коли досягне відповідного віку, та за своїм бажанням взяти прізвище батька.

Таким чином, доводи апеляційних скарг не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Оскільки апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат апеляційним судом немає.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 25 січня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий                                                         І.В. Бурлака

Судді                                                                 О. М. Хорошевський

В.Б. Яцина

Повний текст постанови складено 22 грудня 2021 року.