Справа № 127/3965/21
Провадження № 22-ц/801/289/2022
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Антонюк В. В.
Доповідач:Ковальчук О. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2022 року	Справа № 127/3965/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                Ковальчука О.В.,
суддів :                        Сала Т. Б., Якименко М. М., 
розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором,
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 09 листопада 2021 року у м. Вінниці суддею цього суду Антонюком В. В., зі складанням його повного тексту 17 листопада 2021 року, 

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі – ТОВ «Вердикт Капітал») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за кредитним договором, мотивуючи його тим, що 07 червня 2007 року відповідач уклала з ВАТ «Кредитпромбанк» кредитний договір № 31.3ВН/10/07-НВ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 000 дол. США зі сплатою 12,7 % річних.
20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» зокрема набуло право вимоги за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року.
23 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 2306/К про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» зокрема набуло право вимоги за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року.
Відповідачем за період користування кредитними коштами були здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість в повному обсязі не погашена та станом на 11 грудня 2020 грудня становить 2 279 884,51 грн., з яких: 1 109 213,66 грн. – заборгованість за тілом кредиту; 1 139 366,05 грн. – заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги; 31 304,80 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості).
За таких обставин, оскільки позичальником прострочено грошове зобов`язання по поверненню кредитних коштів, отриманих за кредитним договором від 07 червня 2007 року, отже у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення інфляційних втрат та 3% річних. 
Пославшись на викладене та на те, що нарахування 3% річних проведено на суму заборгованості за період з 11 грудня 2017 року по 11 грудня 2020 року, яка становить 1 109213,66 грн, ТОВ «Вердикт Капітал» просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року у розмірі 99 925, 38 грн.
06 травня 2021 року заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області вказаний позов задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року у розмірі 99 925, 38 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.
06 серпня 2021 року відповідач подала заяву про перегляд вказаного заочного рішення, а ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 21 вересня 2021 року заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 06 травня 2021 року скасовано.
Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року відмовлено у задоволені позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції вимог ст. 263 ЦПК України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.
У поданому на апеляційну скаргу відзиві відповідач зазначила, що оскаржуване рішення вважає законим, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
ТОВ «Вердикт Капітал» подало до апеляційного суду відповідь на відзив на апеляційну скаргу, у якому просило рішення суду першої інстанції скасувати, а позовні вимоги задовольнити. 
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.
Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З матеріалів справи вбачається, що 07 червня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ВАТ «Кредитпромбанк» кредитний договір № 31.3ВН/10/07-НВ, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 55 000 дол. США зі сплатою 12,7 % річних (а. с. 9-14). 
Згідно графіку погашення заборгованості ОСОБА_1 зобов`язана була забезпечити погашення отриманого кредиту у період з липня 2010 року по 06 червня 2022 року (а. с. 18-20).
31 жовтня 2012 року ПАТ «Кредитпромбанк» направило ОСОБА_1 лист-вимогу № 5291/3.02 ВН-б.б-03ВН про сплату в термін до 01 грудня 2012 року усієї заборгованості за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року, яка станом на 31 жовтня 2012 року становила 40416,21 дол. США (а. с. 92).
В березні 2013 року ПАТ «Кредитпромбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року в розмірі 42808,29 дол. США (а. с. 93), який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 09 липня 2013 року було залишено без розгляду (а. с. 95). 
20 травня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» зокрема набуло право вимоги за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року (а. с. 23-28).
В листопаді 2014 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року в розмірі 641 978, 28 грн (а. с. 93), який ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 25 березня 2015 року року було залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача (а. с. 95).
23 вересня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір № 2306/К про відступлення прав вимоги, згідно якого ТОВ «Вердикт Капітал» зокрема набуло право вимоги за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року (а. с. 29-34).
З розрахунку боргу 3 % річних по клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року видно, що сума заборгованості становить 1 109213, 66 грн, а сума відсотків за користування грошовими коштами за період з 11 грудня 2017 року по 11 грудня 2020 року становить 99 925,38 грн (а. с. 21).
Розмір заборгованості за порушення умов кредитного договору станом на 11 грудня 2020 року відповідно до розрахунку заборгованості, наданого позивачем, становить 2 279 884,51 грн., з яких: 1 109 213,66 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 1 139 366,05 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення прав вимоги; 31 304,80 грн. - заборгованість з нарахованими відсотками згідно кредитного договору (а. с. 22).
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст.1048 ЦК України розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549, 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
За приписами ч. ч. 1, 2 ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
За змістом ч. ч. 1, 2 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами договору строку надання позики (тобто за період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового зобов`язання) забезпечує частина друга статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Такий правовий висновок Велика Палата Верховного Суду зробила у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 4-10цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За змістом ч. 3 ст. 254 ЦК України строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.
За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.
Частиною 1 ст. 264 ЦК України, визначено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.
Згідно ст. 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19), аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України дійшла до висновку про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови), а поєднання цих вимог у одній справі не є обов`язковим. 
У постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц, зазначено, що після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту, незалежно від способу такого стягнення, змінюється порядок, умови та строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.
З урахуванням наведеного та встановлених у справі обставин, оскільки відповідач порушила взяті на себе зобов`язання за договором позики, проте ПАТ «Кредитпромбанк» в жовтні 2012 року використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, змінивши на власний розсуд умови основного зобов`язання щодо строку дії договору та періодичності платежів, тому строк виконання як основного, так і акцесорних зобов`язань є таким, що настав, отже апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у задоволені позовних вимог ТОВ «Вердикт Капітал» про стягнення з ОСОБА_1 3% річних, нарахованих на заборгованість за кредитним договором № 31.3ВН/10/07-НВ від 07 червня 2007 року, слід відмовити у зв`язку зі спливом строку позовної давності.
Апеляційний суд вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення та задоволення позовних вимог, оскільки вони фактично зводяться до іншої оцінки доказів, ніж зроблена судом першої інстанції, однак висновків суду не спростовують, а тому відхиляються.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а вказані рішення - без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 09 листопада 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий                                           О. В. Ковальчук

Судді :                                             Т.Б. Сало
    
                                                    М. М. Якименко

Повний текст постанови виготовлено 24 лютого 2022 року.