П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2022 року
м. Рівне

Справа № 564/3370/19
Провадження № 22-ц/4815/127/22

Головуючий у Костопільському районному суді
Рівненської області: суддя Левчук В.В.
Рішення суду першої інстанції проголошено
(вступна і резолютивна частини):
30.07.2021 у м. Рівне Рівненської області 
Повний текст рішення складено: 09.08.2021

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий: суддя Хилевич С.В. 
судді: Ковальчук Н.М., Шимків С.С.
секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;

представники учасників справи: 
позивача – адвокати Волошин Леонід Сергійович та Ліщинська Тетяна Ігорівна;
відповідача – адвокати Євгеюк Олександр Євстафійович та ОСОБА_3 ;

за участі: сторін та їх представників,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна,
в с т а н о в и в:
У грудні 2019 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ такого майна. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що з 24 лютого 1990 року сторони проживали у зареєстрованому шлюбі. За час шлюбу у них народилось двоє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 21 травня 2001 року шлюб розірвано, що не заперечується і визнається обома сторонами, а також підтверджується відповідним свідоцтвом. Вважає, що після розірвання шлюбу сімейні відносини ОСОБА_1 і ОСОБА_2 не припинилися і з жовтня 2001 року по 28 жовтня 2019 року вони проживали разом без реєстрації шлюбу, виховували разом дітей, вели спільний побут та спільне господарство як подружжя, проводили разом дозвілля, їздили разом оздоровлюватись в санаторії. Мешкали разом в будинку в АДРЕСА_1 , а в подальшому за спільні кошти побудували житловий будинок в АДРЕСА_2 , та з 26 листопада 2015 року переїхали жити туди, де і проживали разом до 28 жовтня 2019 року. Сторони з 2003 року працювали в магазині за адресою: АДРЕСА_3 , та здійснювали продаж автозапчастин, а з 06 квітня 2011 року позивач зареєструвалась та здійснювала діяльність як фізична особа-підприємець, вела спільну з відповідачем підприємницьку діяльність по продажу автозапчастин, разом купували товар для його подальшого продажу в магазині, а зароблені кошти витрачала на утримання дітей та будівництво будинку по АДРЕСА_2 , реконструкцію магазину. Проте 28 жовтня 2019 року відповідач позбавив позивача користування новозбудованим будинком, в якому вони проживали. Зазначає, що за час спільного проживання сторонами набуто у власність таке майно: житловий будинок в АДРЕСА_2 ; земельна ділянка, кадастровий номер: 5623410100:02:004:1031 площею 0,1015 га, за адресою: АДРЕСА_2 ; магазин за адресою: АДРЕСА_3 ; земельна ділянка, кадастровий номер 5623410100:02:002:0104 площею 0,0148 га; земельна ділянка, кадастровий номер 5623410100:02:002:0282 площею 0,0077 га; автомобіль Volkswagen Passat Variant, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску; автомобіль ВАЗ 212140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску; автомобіль Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2002 року випуску; автомобіль Volkswagen Passat, 1992 року випуску; автомобіль Mercedes Vito 638, державний номерний знак НОМЕР_4 . З урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог та зміну предмету позову просить визнати факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з жовтня 2001 року по 28 жовтня 2019 року без реєстрації шлюбу та визнати усе набуте ними за час спільного проживання без реєстрації шлюбу майно спільною сумісною власністю сторін і визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку такого майна, а також стягнути судові витрати.
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2021 року позов задоволено частково.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період з 01 січня 2004 року по 28 жовтня 2019 року без реєстрації шлюбу.
Визнано житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 963590356234, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 963590356234.
Визнано земельну ділянку, кадастровий номер: 5623410100:02:004:1031 площею 0,1015 га, за адресою АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку земельної ділянки, кадастровий номер: 5623410100:02:004:1031 площею 0,1015 га за адресою АДРЕСА_2 .
Визнано нежитлову будівлю - магазин за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 4330838, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку нежитлової будівлі, магазину за адресою АДРЕСА_3 , реєстраційний номер майна 4330838.
Визнано земельну ділянку, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0104 площею 0,0148 га спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку земельної ділянки, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0104 площею 0,0148 га.
Визнано земельну ділянку, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0282 площею 0,0077 га спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку земельної ділянки, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0282 площею 0,0077 га.
Визнано автомобіль Volkswagen Passat Variant, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку автомобіля Volkswagen Passat Variant, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску.
Визнано автомобіль ВАЗ 212140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку автомобіля ВАЗ 212140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску.
Визнано автомобіль Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2002 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку автомобіля Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2002 року випуску.
Визнано автомобіль Volkswagen Passat, 1992 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку автомобіля Volkswagen Passat, 1992 року випуску.
Визнано автомобіль Mercedes Vito 638, державний номерний знак НОМЕР_4 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Визнано за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5 ) право власності на 1/2 /одну другу/ частку автомобіля Mercedes Vito 638, державний номерний знак НОМЕР_4 .
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вирішено питання про судові витрати.
У поданій на рішення суду апеляційній скарзі ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необгрунтованим, покликався на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
На її обгрунтування зазначалося про хибність висновків суду щодо існування між сторонами спірних прав та обов`язків з приводу перебування у сімейних відносинах протягом часу з 01 січня 2004 року по 28 жовтня 2019 року, оскільки сам по собі факт перебування у близьких стосунках чоловіка і жінки без доведенння факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних cтосунків не може свідчити про те, що між ними склалися та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю. 
Так, факт спілкування сторін, а також те, що відповідач виступив роботодавцем позивача, те, що ОСОБА_1 проживала у житловому будинку ОСОБА_2 , сторони час від часу перебували на спільних відпочинках не можуть вказувати про їхнє спільне проживання однією сім`єю. При цьому придбане однособово майно не може бути спільною сумісною власністю, а відповідач перебував у близьких стосунках з іншою жінкою. 
Щодо показань свідків та спільних фотографій, то вважає, що ці докази не доводять факту ведення спільного господарства, побуту і спільного бюджету. Зокрема суд не дав належної оцінки наявності у ОСОБА_2 інших відносин, про що засвідчила ОСОБА_6 . Спільна присутність на святах і пересилання коштів не можуть свідчити про усталеність відносин між сторонами, які притаманні подружжю. Так само і обставина періодичного спільного відпочинку не є достатньою підставою для визнання факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 
Не погоджуючись із поділом порівну нежитлової будівлі – магазину у АДРЕСА_3 , зазначає, що не підлягають поділу речі, нерухомість, автомобілі, які відповідач одержав у спадщину, в дар, іншими способами, що не передбачають відшкодування. Так, ступінь готовності приміщення магазину на час його придбання складав 78 відсотків, а добудовано за рахунок самого ОСОБА_2 було лише 22 відсотки. Проте суд усупереч вимогам закону даний магазин поділив з розрахунку по Ѕ частині за кожною стороною. 
Заявник звертав увагу на те, що одразу після розірвання шлюбу з метою відокремленого проживання сторін саме ним було придбано на користь позивача житло – квартиру у м. Костопіль Рівненської області. Посилаючись на норми ст. 74 СК України та ст. 368 ЦК України, вважав, що особам, які проживають однією сім`єю без шлюбу на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці і за спільні кошти. В той же час будь-яких доказів отримання ОСОБА_1 доходів протягом часу з 01 січня 2004 року по 06 квітня 2011 року та з 01 січня 2013 року по 28 жовтня 2019 року суду надано не було.
Вважає, що суд не врахував інтереси сторін у справі, що призведе до подальшої судової тяганини та безлічі судових процесів. Зокрема в порушення ч. 2 ст. 71 СК України суд залишив без уваги те, що автомобіль є неподільною річчю при поділі майна, тобто після розірвання шлюбу це майно присуджується лише одному з подружжя, а компенсація 50 відсотків вартості виплачується на користь іншої сторони. Зазначав, що позивач не користується спірними автомобілями, тоді як заявник постійно використовує автомобіль Volkswagen Passat Variant, д.н.з. НОМЕР_1 , 2018 року випуску. Щоби поділ був співмірним, на переконання автора апеляційної скарги, слід на його користь присудити також і автомобіль ВАЗ 212140, д.н.з. НОМЕР_2 , 2010 року випуску. Інші транспортні засоби вважає, що необхідно присудити на користь позивача.
При цьому покликається на висновки Верховного Суду, які викладені у постановах від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 27 лютого 2019 року у справі №522/25049/16-ц, від 11 грудня 2019 року у справі №712/14547/16-ц, від 24 січня 2020 року у справі №490/10757/16-ц, від 09 червня 2021 року у справі №760/789/19.
У поданому відзиві ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просить залишити без змін, а апеляційну скаргу – відхилити.
Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Як з`ясовано судом, і ці обставини сторонами не заперечуються, 24 лютого 1990 року Костопільським районним відділом РАЦС Рівненської області зареєстровано шлюб між  ОСОБА_2  та ОСОБА_7  (прізвище після шлюбу – " ОСОБА_8 "), про що зроблено актовий запис №42. Від шлюбних відносин мають двох дітей: сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 28 квітня 2001 року у справі №2-80, що набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. 21 травня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції в Рівненській області даний юридичний факт зареєстровано Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 , актовий запис №70.
19 червня 2002 року відповідача зареєстровано як фізичну особу-підприємця, що підтверджено свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії ВОО №729097, номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР №25980170000000383, і станом на 16.05.2012 є платником єдиного податку другої групи, що засвідчується відповідним свідоцтвом платника єдиного податку серії А №868402.
Протягом періоду з 04.03.2003 по 31.03.2011 ОСОБА_1 працювала продавцем у відповідача як підприємця, що підтверджується записами №13 та 14 у трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_7 від 07.08.1986 та трудовим договором між працівником і фізичною особою від 04.03.2003.
06 квітня 2011 року вона зареєстрована як фізична особа-підприємець, що стверджується Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців серії ААВ №250111 від 09.11.2011, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 25980000000003773.
Як встановлено, за час з 06 жовтня 1996 року по 28 жовтня 2019 року ОСОБА_2 було набуто у власність таке майно:
нежитлову будівлю - магазин за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 56,4 м.кв., готовністю 78% на підставі договору дарування від 18.01.2001; акт державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 11.12.2002;
земельну ділянку, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0104 площею 0,0148 га за адресою АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.2004;
земельну ділянку, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0282 площею 0,0077 га за адресою АДРЕСА_3 , на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.2012;
земельну ділянку, кадастровий номер: 5623410100:02:004:1031 площею 0,1015 га, за адресою АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 31.07.2009, номер запису про право власності 15248688;
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 963590356234, рішення про державну реєстрацію індексний номер 30319522 від 05.07.2016, ринкова вартість якого згідно звіту про оцінку майна №18-200113-021 від 13.01.2020 становить 299884,56 грн;
автомобіль Volkswagen Passat, 1992 року випуску, дата реєстрації 20.02.2009;
автомобіль Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2002 року випуску, дата реєстрації 17.12.2015;
автомобіль ВАЗ 212140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску дата реєстрації 23.05.2017;
автомобіль Volkswagen Passat Variant, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, дата реєстрації 29.08.2018;
автомобіль Mercedes Vito 638, державний номерний знак НОМЕР_4 .
Крім іншого, 06 вересня 2001 року ОСОБА_1 придбала шляхом укладення договору купівлі-продажу квартиру АДРЕСА_4 .
Також судом з`ясовано, що факт будівництва, добудови зазначеного майна та набуття його у власність підтверджується договором дарування від 18.01.2001 щодо незавершеного будівництвом приміщення магазину в АДРЕСА_3 , укладеним між сторонами; актом державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об`єкта в експлуатацію від 11.12.2002 щодо магазину в АДРЕСА_3 , загальною площею 56,4 м.кв; договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 19.03.2004, укладеного між Костопільською міською радою та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 150 кв.м. за адресою АДРЕСА_3 ; державним актом на право власності на земельну ділянку серії РВ №00762 від 04.10.2004; свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 10.03.2009 на нежитлову будівлю магазину в АДРЕСА_3 , загальною площею 278 м.кв.; договором купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 02.04.2012, укладеного між Костопільською міською радою та ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 0,0077 га за адресою: АДРЕСА_3 ; договором дарування земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 від 31.07.2009, укладеним між ОСОБА_11 та ОСОБА_2 ; повідомлення РВ06211046509 про початок виконання підготовчих робіт від 07.09.2011; декларацією про готовність до експлуатації об`єкта, будівельні роботи на якому виконувалися на підставі повідомлення про початок їх виконання 25.09.2015; інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №62787111 від 05.07.2016; інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта №189317963 від 19.11.2019; договором №ВЕФ-229 купівлі-продажу транспортного засобу від 10.07.2018, укладеного між ТОВ «Вік-Експо» та ОСОБА_2 на придбання автомобіля Volkswagen Passat Variant, 2018 року випуску, рахунком № НОМЕР_8 від 22.08.2018 та квитанцією №34690024 від 23.08.2018; витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ стосовно зареєстрованих транспортних засобів від 25.11.2019; листом Регіонального сервісного центру МВС в Рівненській області від 19.12.2019 №31/17-80аз. 
Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом часу з 01 січня 2004 року по 28 жовтня 2019 року, визнання спірного майна, набутого під час даного проживання, спільним сумісним майном та його поділу в ідеальній частці з розрахунку по Ѕ частині за кожним.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності та обґрунтованості вимог позивача, оскільки сукупністю перевірених доказів встановлено, що сторони протягом періоду з 01 січня 2004 року по 28 жовтня 2019 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Тому придбані за цей час спірні речі – житловий будинок АДРЕСА_2 , земельні ділянки кадастровий номер: 5623410100:02:004:1031, площею 0, 1015 га, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0104, площею 0, 0148 га, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0282, площею 0, 0077 га, нежитлова будівля – магазин по АДРЕСА_3 , а також автомобілі Volkswagen Passat Variant, ВАЗ 212140, Audi A6, Volkswagen Passat, Mersedes Vito 638, визнано їх спільним сумісним майном.
Виходячи з презумпції рівності часток спірного майна, за ОСОБА_1 визнано право власності на Ѕ частину зазначених речей.
Проте з такими висновками частково погодитися не можна. 
Відповідно до ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Статтею 60 СК України передбачається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.
Разом з тим, інститут спільного проживання жінки та чоловіка однією сім`єю без реєстрації шлюбу була введена в національне законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 01 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім`ю Української РСР, який діяв до 31 грудня 2003 року, такої норми не містив. Отже, факт такого може бути встановлений лише з 01 січня 2004 року, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена у постанові від 24 січня 2020 року у справі № 546/912/16-ц, провадження №61-36178св18.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тобто правильним є висновок суду про відмову в задоволенні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю сторін протягом часу з жовтня 2001 рокуц по 31 грудня 2004 року.
Згідно із ч. 4 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Отже, особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти.
Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, слід встановлювати факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовувати час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте),а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом правильно встановлено, що сторони після реєстрації 21 травня 2001 року розірвання шлюбу продовжували проживати разом в АДРЕСА_1 , з дітьми до моменту вселення у будинок по АДРЕСА_2 , де разом проживали до 28 жовтня 2019 року, а також вели спільний побут. 
Даний факт вбачається із показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , а також також підтверджується іншими доказами, зокрема оглянутим відеозаписом святкування, де відповідач поруч із ОСОБА_1 , виголошуючи тост, зазначав, що приєднується до побажань своєї дружини.
Між тим, судом залишено без уваги, що 18 січня 2001 року ОСОБА_2 було подаровано на підставі відповідного договору, посвідченого приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Семенюк С.І., ОСОБА_17 (матір`ю відповідача) незаверше будівництво приміщення магазину по АДРЕСА_3 з процентом готовності 78%. При цьому будівництво решти 22 відсотків завершувалося виключно за грошові кошти та зусиллями ОСОБА_18 . Натомість позивач не підтвердила тих обставин, що вона брала участь у будівництві. Так, будь-яких правочинів з цього приводу між сторонами укладено не було. 11 лютого 2002 року, тобто після розірвання шлюбу і до моменту встановлення факту проживання їх однією сім`єю без шлюбних відносин, даний спірний об`єкт введено в експлуатацію як об`єкт одноособової власності, де титульним влансиком є відповідач.
Тому висновок суду про те, що майно фізичної особи-підприємця (яке використовується для господарської діяльності фізичною особою-підприємцем) вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів, а відтак приміщення спірного магазину є власністю обох сторін і підлягає поділу між ними, суперечить обставинам справи і вимогам закону.
Колегія суддів вважає хибними і твердження суду про визнання спільною сумісною власністю та поділ двох земельних ділянок для обслуговування магазину площею 0,0148 га та площею 0,0077 га, які використовуються для здійснення підприємницької діяльності, оскільки право на дані ділянки набуте позивачем за рахунок їх купівлі на підставі відповідних договорів від 19 березня 2004 року і від 02 квітня 2012 року. Тобто ці земельні ділянки також є особистою власністю ОСОБА_18 .
При цьому колегією суддів ураховуються і перевірені судом докази, зокрема письмові засоби доказування і показання свідків, з приводу яких зроблено хибні висновки. 
Отже, в задоволенні позову у цій частині слід відмовити.
Шодо визнання спільною сумісною власністю та поділ спірних автомобілів, то апеляційний суд не погоджується із судом першої інстанції з таких підстав.
Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регулюється нормою ст.63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.
Поділ майна подружжя здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності - присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.1, 2 ст.71 СК України) або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (ч.2 ст.364 ЦК України).
Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ст.368 ЦК України).
Відповідно до ст.372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 15 травня 2013 року у справі №6-37цс13, від 18 листопада 2015 року у справі №6-388цс15, від 7 вересня 2016 року у справі №6-47цс16 та Верховним Судом у постановах від 18 липня 2018 року у справі №509/2669/15-ц та від 3 грудня 2018 року у справі № 525/511/16-ц.
Тобто визнання судом автомобілів Volkswagen Passat, 1992 року випуску, дата реєстрації 20.02.2009; Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2002 року випуску, дата реєстрації 17.12.2015; ВАЗ 212140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску дата реєстрації 23.05.2017; Volkswagen Passat Variant, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, дата реєстрації 29.08.2018; Mercedes Vito 638, державний номерний знак НОМЕР_4 , спільним сумнісним майном та їх поділ з визначенням ідеальної частки за позивачем не відповідає нормам Цивільного та Сімейного кодексів України, адже в такому разі спірне рухоме майно, як неподільне, повинно присуджуватися на користь однієї зі сторін з присудженням компенсації за частку іншій стороні.
Отже, в частині визнання спільним сумісним майном і поділу транспортних засобів ОСОБА_1 також необхідно відмовити. 
Щодо аргументів заявника про відмову в позові про визнання спільною сумісною власністю та поділ житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки кадастровий номер: 5623410100:02:004:1031 площею 0, 1015 га, що призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, то вони є необгрунтованими і спростовуються правильністю висновків суду, які підтверджені переконливими і об`єктивними доказами.
Згідно із ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочиство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасник справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Отже, в іншій частині оскаржуване рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому скасованим не може бути.
Решта посилань автора апеляційної скарги не свідчать про помилковість судового рішення, а тому апеляційним судом відхиляються.
Приходячи до переконання про часткове залишення рішення суду першої інстанції без змін, колегія суддів бере до уваги положення практики Європейського суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення від 27 вересня 2001 року у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії", п. 32).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення у справах Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).
Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio – дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. 
Справедливість, добросовісність та розумність відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
Підставою для часткового скасування оскаржуваного рішення та прийняття в цій частині нового судового рішення – про відмову в позові відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 368, 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 30 липня 2021 року частково скасувати.
ОСОБА_1 відмовити в задоволенні вимог до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю та поділ нежитлової будівлі – магазина у АДРЕСА_3 ; земельних ділянок, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0104 площею 0, 0148 га, кадастровий номер: 5623410100:02:002:0282 площею 0, 0077 га; автомобілів Volkswagen Passat Variant, державний номерний знак НОМЕР_1 , 2018 року випуску, ВАЗ 212140, державний номерний знак НОМЕР_2 , 2010 року випуску, Audi A6, державний номерний знак НОМЕР_3 , 2002 року випуску, Volkswagen Passat, 1992 року випуску, Mersedes Vito 638, державний номерний знак НОМЕР_9 .
В решті рішення суду першої інстанції (в частині встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання спільною сумісною власністю сторін житлового будинку АДРЕСА_2 та земельної ділянки кадастровий номер: 5623410100:02:004:1031 площею 0, 1015 га, визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину зазначених житлового будинку і земельної ділянки) залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено: 01.03.2022

Головуючий :                                                                 С.В. Хилевич

Судді:                 Н.М.Ковальчук

С.С.Шимків