РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 лютого 2022 року м. Рівне

Справа № 562/570/20
Провадження № 22-ц/4815/16/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Хилевича С. В.., Шимківа С. С.
секретар судового засідання – Пиляй І. С.

учасники справи:позивач – Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна»,
відповідач – Центр надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної 
адміністрації Рівненської області,
відповідач – ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича, на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2021 року у складі судді Кушніра О. Г., ухвалене в м. Здолбунів Рівненської області о 14 годині 18 хвилин, повний текст рішення складено 22 березня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

У березні 2020 року Приватне сільськогосподарське підприємство «Україна»(далі ПСП «Україна») звернулося до суд з позовом до Центру надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області, ОСОБА_1 про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно: будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602305656226); зобов`язати Центр надання адміністративних послуг Здолбунівської районної державної адміністрації Рівненської області здійснити реєстраційну дію про скасування державної реєстрації прав на нерухоме майно (номер запису про право власності 9125617) на будівлю гаража; визнати недійсним свідоцтво про право власності на будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 від 20 березня 2015 року, індексний номер на об`єкт нерухомого майна 35245767. Свої позовні вимоги обґрунтовувало тим, що воно є співвласником майна реорганізованого КСП «Агроспілка-Україна». Спірний гараж є об`єктом нерухомого майна, що підлягає розпаюванню. Загальні збори членів підприємства, збори уповноважених або створений ними орган управління колективним майном рішення про виділ спірного гаража ОСОБА_1 не приймали, а державним реєстратором проведена реєстрація права власності на будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 на підставі протоколу засідання комісії з розгляду майнових питань від 09 березня 2015 року, що є неправомірно, оскільки комісія з розгляду майнових питань не є уповноваженим органом на вирішення питань щодо виділення майна, яке підлягає розпаюванню, в натурі. ОСОБА_1 у встановленому законом порядку право власності на будівлю гаража не набув, державну реєстрацію 20 березня 2015 року здійснено реєстратором на підставі документів, які не відповідали вимогам закону, тому таке рішення є незаконним та підлягає скасуванню, а видане ним свідоцтво про право власності – визнанню недійним. 

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2021 року вказаний позов задоволено. Визнано протиправним та скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області Мішури Вадима Васильовича від 20 березня 2015 року про державну реєстрацію прав на нерухоме майно – будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602305656226, за ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ). Визнано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 20 березня 2015 року, індексний номер 35245767 на об`єкт нерухомого майна – будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1  загальною площею 64,7 кв.м., за ОСОБА_1 недійсним.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи, представник ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги те, що у ПСП «Україна» відсутнє право вимоги на спірне майно, позивач ніколи спірним майном не користувався, а проведена державним реєстратором реєстраційна дія не суперечить чинному законодавству та не порушує прав інших осіб. Заявлені позовні вимоги не призводять до поновлення порушеного права позивача, оскільки спірною реєстрацією нерухомого майна право позивача не порушувалось. Вказує, що суд не дав належної оцінки долученим його довірителем документам, які підтверджують відсутність порушеного права ПСП «Україна» оскаржуваним рішенням про державну реєстрацію права власності на будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 . Додає, що на свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства ОСОБА_1 стоїть відмітка про отримання майна в натурі та відповідним погашенням свідоцтва на суму отриманого майнового паю, тоді як долучені позивачем сертифікати РВ №0100685 від 01.02.2010р. та РВ №0100689 від 04.05.2011р. такої відмітки про отримання в натурі майна зі складу пайового фонду КСП «Агроспілка-Україна» не містять. Заперечує належність такого доказу, як договір № 3 від 24.04.2000 року «Оренди майна», оскільки він був прийнятий з порушенням процесуального порядку, а також до нього не додано належних додатків, що у ньому перелічені та є його невід`ємною частиною. Вимогу про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права на нерухоме майно вважає безпідставною та доводить, що прийняття документів від ОСОБА_1 та їх реєстрація були проведені у відповідності до вимог закону «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Заперечує висновок місцевого суду про відмову у застосуванні строків позовної давності та вказує про помилковість посилання на постанову Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.05.2020 у справі №922/1467/19, оскільки ПСП «Україна» звернулося повторно з позовом ЦНАП Здолбуніської райдержадміністрації та ОСОБА_1 з тим же предметом, після 11 місяців з моменту винесення постанови Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 р. у справі №817/2067/15, при цьому обґрунтування причин звернення до суду поза межами строку позовної давності, а також клопотання про поновлення строку звернення до суду, не подано. Позовну вимогу про визнання протиправним і скасування рішення про державну реєстрацію та зобов`язання вчинення дій, визнання недійсним свідоцтва вважає некоректною і такою, що не призведе до поновлення порушеного права позивача. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про відмову у позові.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві представник ПСП «Україна» - адвокат Красовський В. Б. вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу відхилити як безпідставну.

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що допустимих у розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України,  доказів прийняття загальними зборами членів підприємства, зборами уповноважених або створеним ними органом управління підприємства, якому передано окремі функції по господарському управлінню колективним майном, рішення про виділення ОСОБА_1 в натурі спірного майна не здобуто, а позивач наявність таких рішень заперечує.

Апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погоджується.

Судом встановлено: будівля гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1   входила до цілісного майнового комплексу КСП «Агроспілка-Україна», та передана в оренду ПСП «Україна» відповідно до договору №3 від 24 квітня 2000 року «Оренди майна», яке знаходиться в цілісному майновому комплексі і є спільною частковою власністю громадян-співвласників.

20 березня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно реєстраційної служби Здолбунівського районного управління юстиції Рівненської області із заявою для проведення державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомості - будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 . 

20 березня 2015 року державним реєстратором Мішурою В.В. прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на вказаний об`єкт нерухомості, відкрито запис в реєстрі та видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно на ім`я  власника, індексний номер 35245767, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 602305656226. Підставою для прийняття рішення про державну реєстрацію права власності були: копія протоколу засідання комісії з організації майнових питань КСП "Україна" від 09 березня 2015 року, копія рішення органу місцевого самоврядування від 10 березня 2015 року №819 про присвоєння поштової адреси, копія свідоцтва про право власності на майновий пай члена КСП (майновий сертифікат серії РВ №0100711, виданого Здовбицькою сільською радою Здолбунівського району Рівненської області 09 лютого 2015 року, копія технічного паспорта від 19 березня 2015 року.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з набуттям ОСОБА_1 права власності на будівлю гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 , яке 20 березня 2015 року зареєстровано у державному реєстрі речових прав на майно, і це право оспорюється ПСП «Україна».

Відповідно до статті 9 Закону України "Про колективне сільськогосподарське підприємство" пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватись відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства. У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

За загальним правилом право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (частина перша статті 358 ЦК України).

Згідно з пунктами 2.4, 2.5, 4.4 Рекомендацій щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315( у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) управління майном, що перебуває у спільній частковій власності відповідно до укладеного договору про порядок володіння та користування майном, здійснюється загальними зборами співвласників. Рішення загальних зборів співвласників приймається за згодою не менш як 2/3 співвласників, крім рішень щодо відчуження майна та виділення в натурі частки з майна, які приймаються одностайно. 

У пункті 4 Рекомендації закріплені положення щодо виділення частки з майна, що перебуває 
у спільній частковій власності. Зокрема, зазначено, що с піввласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна, що перебуває у спільній частковій 
власності,  подає  уповноваженій особі,  а у разі її відсутності–зборам співвласників відповідну заяву. Частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі у розмірі, еквівалентному вартості частки, визначеної договором про порядок володіння та користування майном. Для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших 
співвласників, які виявили бажанні отримати їх у натурі. Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній частковій власності, є неможливе (неподільна річ), 
співвласник,  який виявив бажання отримати її в натурі,  має право на одержання від інших співвласників матеріальної,  у  тому  числі грошової, компенсації вартості його частки.  Договір між співвласниками про виділення в натурі частки з нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. 

Таким чином, оскільки майно колективних сільськогосподарських підприємств належить на праві спільної часткової власності його членам, його співвласники здійснюють свої права за спільною згодою і жоден зі співвласників самостійно або за згодою декількох власників не вправі вирішувати долю спільного майна без згоди всіх співвласників, рішення щодо виділення в натурі частки з майна повинно прийматися на загальних зборах співвласників одностайно.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 8 квітня 2019 року у справі № 132/2483/16-ц (провадження № 61-4128св19) та від 18 грудня 2019 року у справі № 131/475/16-ц (провадження № 61-37867св18).

Суд першої інстанції вірно врахував норми законодавства, яке регулює право спільної часткової власності, дійшов обґрунтованого висновку, що протокол засідання комісії з організації майнових питань КСП "Україна" від 09 березня 2015 року, встановленим положенням щодо вирішення питання про виділ майна в натурі не відповідає. Таке рішення комісії з організації майнових питань КСП "Україна" не є рішенням загальних зборів всіх співвласників майнових паїв про надання згоди на виділення в натурі майна - будівлі гаража для легкових автомобілів по АДРЕСА_1 , а тому не може бути підставою для реєстрації права власності на вказане нерухоме майно.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки фактично дублюють обґрунтування позовної заяви, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Бойчука Костянтина Мефодійовича залишити без задоволення.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 12 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2022 року.

Головуючий                                                Ковальчук Н. М.
Судді:                                                        Хилевич С. В..,
                                               Шимків С. С.