ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7795/21 Справа № 201/1343/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія  48 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.         
суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні, -
В С Т А Н О В И Л А : 

У лютому 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа Адміністрація Соборного району Дніпровської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у період з лютого 2010 року по вересень 2017 року він перебував з ОСОБА_1 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, від якого у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 . З вересня 2017 року вони з відповідачкою проживають окремо, дитина проживає з матір`ю. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2018 року з нього стягнуто аліменти у розмірі 1 500 грн. щомісячно на утримання малолітнього сина. Відповідно до характеристики з місця роботи, а саме ТОВ «Вордком» від 06 вересня 2018 року, позивач працює на посаді інженера в ТОВ «Вордком», має позитивні відгуки від замовників щодо виконання своїх обов`язків. Шкідливих звичок не має, займається спортом, в колективі користується повагою та авторитетом. З вересня 2017 року стосунки між сторонами погіршилися без наявних на те підстав, у зв`язку з чим відповідачка постійно намагається унеможливити спілкування з сином, що підтверджується зверненнями з безпідставними заявами до правоохоронних органів. Також відповідачка ніколи не повідомляє його про місцезнаходження дитини, коли він намагається поспілкуватися з дитиною. 
У зв`язку з цими обставинами, позивач був вимушений звернутися до Соборної районної у м. Дніпрі ради з заявою про визначення способу у вихованні сина. Вказану заяву було розглянуто та прийнято рішення №302 від 21 вересня 2018 року, яким було визначено спосіб його участі у вихованні сина, а саме: «Визначити батькові способи участі у вихованні сина та спілкування з ним таким чином: кожного четверга з 18.00. до 20.00. в присутності матері дитини в місцях, які відповідають вікові дитини; кожної суботи з 11.00. до 14.00. в присутності матері дитини в місцях, які відповідають вікові дитини». Проте, ОСОБА_1 не виконує це рішення Соборної районної у м. Дніпрі ради та не дає дитині можливість спілкувати з батьком навіть у визначенні у рішенні години та спосіб. Вищевказане рішення позивачем було отримано 25 вересня 2018 року і, починаючи з 27 вересня 2018 року, він у визначений час приходив за адресою проживання сина за адресою: АДРЕСА_1 , для спілкування. Втім, 25 жовтня 2018 року, 27 жовтня 2018 року, 01 листопада 2018 року, 03 листопада 2018 року, 08 листопада 2018 року, 10 листопада 2018 року, 15 листопада 2018 року, 17 листопада 2018 року, 22 листопада 2018 року, 24 .листопада 2018 року, 29 листопада 2018 року, 01 грудня 2018 року та 06 грудня 2018 року його зустрічі із сином не відбулися з причини фізичного ненадання відповідачкою йому можливості навіть спілкуватися з дитиною. Він не може фактично реалізувати виконання рішення Соборної районної у м. Дніпрі ради №302 від 21 вересня 2018 року, оскільки ОСОБА_1 дитину для побачень не дає та на його телефоні дзвінки не відповідає.
Враховуючи викладене, позивач просив зобов`язати відповідачку не чинити перешкод батьку у спілкуванні з дитиною та встановити у вихованні та спілкуванні батька з сином такі способи участі, побачень з дитиною : кожного парного тижня: вівторок (з 18 год. вечора вівторка до 8.00 ранку середи), з правом ночівлі на місцем проживання: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 ; четвер (з 18 год. четверга до 8.00 ранку п`ятниці), з правом ночівлі на місцем проживання: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 ; субота (з 09 години суботи до 12.00 години неділі), з правом ночівлі на місцем проживання: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 ; кожного не парного тижня: понеділок (з 18 год. вечора понеділка до 8.00 ранку вівторка), з правом ночівлі на місцем проживання: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 ; середа (з 18 год. середи до 8.00 ранку четверга), з правом ночівлі на місцем проживання: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 ; п`ятниця (з 18 год. п`ятниці до 19.00 год. суботи), з правом ночівлі на місцем проживання: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 ; неділя (з 18 год. неділі до 08.00 год. понеділка), з правом ночівлі на місцем проживання: АДРЕСА_2 , без присутності матері ОСОБА_1 . 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року позовні вимоги задоволено частково, а саме, суд вирішив: зобов`язати ОСОБА_1 не чинити особистих перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною - сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; встановити ОСОБА_2 способи участі у вихованні дитини - сина ОСОБА_4 , та спілкуванні з ним таким чином: кожного понеділка з 17.00 год. до 18.00 год. в місцях, які відповідають вікові дитини в присутності матері ОСОБА_1 та кожну п`ятницю з 17.00 год. до 18.00 год. в місцях, які відповідають вікові дитини в присутності матері ОСОБА_1 ..
Задовольняючи частково позовні вимоги. Суд першої інстанції виходив з того, що позивач не має постійного житла, оптимального та комфортного для дитини (позивач проживає в кімнаті у гуртожитку, де туалет та душ в самій кімнаті відсутні), та з того, що і позивач і відповідачка працюють вдень, отже зустрічі батька зранку або вдень неможливі. Крім того, неможливість залишення малолітнього сина вночі з батьком без матері, пояснюється також відсутністю сталих добрих та чутливих стосунків між ними. Днів та часів (кожного понеділка з 17.00 год. до 18.00 год. та кожної п`ятниці з 17.00 год. до 18.00 год.), які визначені висновком від 26 квітня 2021 року № 5/6-54, цілком достатньо для того, щоб поступово відбудовувати стосунки між батьком та малолітнім сином. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просила рішення скасувати в частині в частині встановлення позивачу способів участі у вихованні дитини та спілкуванні з ним.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд розглядаючи вказану справу вийшов за межі позовних вимог. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду в оскаржуваній частині без змін, з наступних підстав.
Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. 
Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. 
Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003р., «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009р.).
Згідно ст. 11 ЗУ "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 12 ЗУ "Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. 
Згідно ч. 3 ст. 11, ст. 15 вищеназваного закону предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків, прямих контактів.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права, обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. 
Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України).
Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину.
Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ).
Встановлено, що з лютого 2010 року по вересень 2017 року сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу.
За час спільного проживання у сторін ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4 .
З вересня 2017 року сторони почали проживати окремо, дитина проживає з матір`ю.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 жовтня 2018 року з ОСОБА_2 стягнуто аліменти у розмірі 1 500 грн. щомісячно на утримання сина ОСОБА_4 до його повноліття на користь матері дитини.
Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2019 року місце проживання малолітнього сина визначено з відповідачкою.
Позивач вказує, що він працює за основним місцем роботи на ДКБ «Південне» інженером-конструктором та за сумісництвом з 2016 року на ТОВ «Вордком» інженером по сервісному обслуговуванню медичного обладнання.
Ці обставини підтверджуються характеристикою з одного місця роботи та договором найму ліжко-місця у гуртожитку з іншого місця роботи.
Відповідно до характеристики з місця роботи ТОВ «Вордком» від 06 вересня 2018 року ОСОБА_2 працює на посаді інженера в ТОВ «Вордком» з жовтня 2016 року, має позитивні відгуки від замовників щодо виконання своїх обов`язків. Шкідливих звичок не має, займається спортом, в колективі користується повагою та авторитетом.
ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.
Встановлено, що рішенням №302 від 21 вересня 2018 року, визначено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні сина, а саме: «Визначити батькові, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , способи участі у вихованні дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та спілкування з ним таким чином: кожного четверга з 18.00 до 20.00 в присутності матері дитини в місцях, які відповідають вікові дитини; кожної суботи з 11.00 до 14.00 в присутності матері дитини в місцях, які відповідають вікові дитини».
Позивач у позові посилався на те, що ОСОБА_1 не виконує рішення Соборної районної у місті Дніпрі ради № 302 від 21 вересня 2018 року та не дає дитині можливість спілкувати з батьком навіть у визначенні у рішенні години та спосіб.
Так, позивач у визначений Соборною районною у місті Дніпрі радою час приходив за адресою проживання ОСОБА_4 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 , для спілкування з сином, однак, 25 жовтня 2018 року, 27 жовтня 2018 року, 01 листопада 2018 року, 03 листопада 2018 року, 08 листопада 2018 року, 10 листопада 2018 року, 15 листопада 2018 року, 17 листопада 2018 року, 22 листопада 2018 року, 24 листопада 2018 року, 29 листопада 2018 року, 01 грудня 2018 року та 06 грудня 2018 року його зустрічі із сином ОСОБА_4 не відбулися. 
На підтвердження неможливості бачитися з сином ОСОБА_4 у ці дні позивачем надано чисельні звернення ОСОБА_2 до Голови Соборної у місті Дніпрі ради.
Відповідачка стверджувала, що ніколи не чинила і не чинить перешкод у спілкуванні батька з дитиною. Спілкування дитини з батьком не відбувається через протиправну поведінку батька по відношенню до сина (яка також мала місце) та по відношенню і до неї самої. Отже, наразі, ОСОБА_4 має неприязні стосунки з батьком та категорично не бажає з ним спілкуватись
Вказані обставини підтверджуються довідкою КЗ «Дніпропетровський центр соціально - психологічної допомоги» ДОР від 05 лютого 2019 року, куди ОСОБА_1 зверталась по соціально - психологічну допомогу їй та сину, де зазначено, що при згадуванні батька у ОСОБА_4 проявляється механізм психологічного захисту - витиснення, заперечення та відчуження. Такі прояви можуть свідчити про те, що дитина в минулому пережила психологічну травму або знаходиться у стані небезпеки.
Крім того, в матеріалах справи наявний психологічний висновок спеціаліста про повне психодіагностичне обстеження ОСОБА_4 , в якому зазначено, що хлопець психоемоційно більше прихильний до мами, ніж до батька, має з матір`ю більш тісний емоційний зв`язок.
Згідно договору № 24 від 17 червня 2020 року позивачу надано в найм ліжко-місце у житловій будівлі коридорного типу ДП «ВО ПМЗ ім. О.М. Макарова» як робітнику ДКБ «Південне». 
Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_6 (провідний фахівець, психолог, психотерапевт) підтвердила свій висновок спеціаліста від 22 жовтня 2020 року та свідчила про те, що з 25 травня 2020 року по теперішній час триває довгостроковий психологічний курс лікування ОСОБА_4 , який приходить до неї 1 раз на тиждень. Свідок свідчила про те, що дитина спочатку була пригнічена, згодом її стан покращився, мати дитини скаржилася на нервовий стан дитини та на енурез вночі у ОСОБА_4 . Через декілька відвідувань її, як психолога-психотерапевта, енурез вночі у хлопчика зник. Свідок також розповіла, що ОСОБА_4 під час зустрічей з нею завжди починав хвилюватися, коли згадував про батька, їй розповідав, що батько бив і його і матір, навіть дитина була свідком ґвалтування батьком його ( ОСОБА_4 ) матері.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_7 (син відповідачки від першого шлюбу) свідчив про те, що ОСОБА_2 жив з ними по АДРЕСА_1 близько 4-х років (десь з 2011 року до 2015 року, або з 2012 року до 2016 року), куди потім пішов проживати він не знає. Свідок розповів, що позивач постійно ображав і його особисто і матір, матір ображав навіть і в його присутності, також бив їх обох (матір бив на його очах). Випадків, щоб позивач бив саме ОСОБА_4 він не бачив, втім бачив, як ОСОБА_2 фактично насильно відбирав ОСОБА_4 у матері та заштовхував його до громадського транспорту. Було багато випадків, коли він приходив до їх будинку та чув відмову матері побачити ОСОБА_4 , то відразу викликав наряд поліції, щоб ті допомогли побачити сина. ОСОБА_8 вказав і про те, що його особисто вітчим примушував виконувати домашні завдання до глибокої ночі (навіть до 3-х ночі), фактично не давав йому спати, він нічого не запам`ятовував через таку «допомогу» у навчанні та контроль.
Встановлено, що ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває.
Згідно Висновку Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Федоренка В.В. від 26 квітня 2021 року № 5/6-54 про визначення позивачу способів участі у вихованні сина, відповідно до якого доцільним вважається визначення батькові ОСОБА_2 способи участі у вихованні дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та спілкуванні з ним таким чином: кожного понеділка з 17.00 год. до 18.00 год. в місцях, які відповідають вікові дитини в присутності матері; кожну п`ятницю з 17.00 год. до 18.00 год. в місцях, які відповідають вікові дитини в присутності матері.
Визначаючи можливість побачень сина з батьком лише в присутності матері, суд вірно виходив з віку дитини, відсутності між ОСОБА_2 та його 8-ми річним сином ОСОБА_4 , сталих добрих та чутливих стосунків, які зазвичай притаманні відношенням між дітьми та їх батьками, а також схильності позивача до вчинення дій психологічного характеру до членів родини (домашнє насильство - ст. 173-2 КупАП).
Визначаючи можливість побачень сина з батьком без залишення вночі за місцем його проживання (гуртожиток за адресою: АДРЕСА_3 ), тобто тільки в вечірній час, суд обґрунтовано виходив з того, що позивач не має постійного житла, оптимального та комфортного для дитини (позивач проживає в кімнаті у гуртожитку, де туалет та душ в самій кімнаті відсутні), а також того, що позивач і відповідачка працюють вдень, отже зустрічі батька зранку або вдень неможливі. Крім того, неможливість залишення малолітнього сина вночі з батьком без матері, пояснюється також відсутністю сталих добрих та чутливих стосунків між ними.
Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що днів та часів (кожного понеділка з 17.00 год. До 18.00 год. та кожної п`ятниці з 17.00 год. до 18.00 год.) цілком достатньо для того, щоб поступово відбудовувати стосунки між батьком та малолітнім сином. Графік роботи матері дитини, яка працює викладачем в навчальному закладі кожного буднього дня з 08 год. 45 хв. До 16 год. 45хв.) дозволить виконувати рішення суду та додержуватися визначених часів для побачень в будні батька з сином ОСОБА_4 .
При цьому, суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 в частині зобов`язання відповідачки не чинити особистих перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною - сином ОСОБА_4 .
Доводи апелянта в скарзі про те, що суд при вирішенні вказаного спору вийшов за межі позовних вимог, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на те, що вони зводяться до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин справи та спрямовані на переоцінку доказів у справі.
Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність рішення в оскаржуваній частині.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Рішення в оскаржуваній частині як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.
В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

                                                        П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2021 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко