Справа № 448/754/18                                 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б. 
Провадження № 22-ц/811/1932/20                         Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М. 
Категорія:60

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

                14 грудня 2021 року                                  м.Львів
Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - судді Бойко С.М.,
суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,
секретаря - Юзефович Ю.І.,
з участю: ОСОБА_1 , його представників -
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
представника  ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_4  до ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області, державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака Мар`яна Тарасовича про скасування реєстрації та визнання права власності на частку в спадковому майні та зустрічним позовом ОСОБА_6 , правонаступником якої є ОСОБА_1 , до ОСОБА_4 , треті особи: Шегинівська сільська рада Мостиського району Львівської області, державний реєстратор Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращак Мар`ян Тарасович, приватний нотаріус Мостиського районного нотаріального округу Кубара О.С., Мостиська державна нотаріальна контора, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

в с т а н о в и в:
У червні 2018 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив: визнати протиправним та скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень державного реєстратора Паращака М.Т. Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 09.08.2017 року про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 ; зобов`язати державного реєстратора Паращака М.Т. скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на житловий будинок, загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться в АДРЕСА_1 ; визнати за ним ( ОСОБА_4 ) право власності на 1/4 частину житлового будинку, загальною площею 153,8 кв.м, житловою площею 61,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що до нього належать, а саме: сарай літ «Б», гараж літ «В», сарай літ «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», навіс літ. «Ж», погріб літ. «3», навіс літ. «И», навіс літ. «І», коптильня літ. «Ї», огорожа літ. «1», огорожа літ. «2», огорожа літ. «3», ворота з хвірткою літ. «4», замощення літ. «І», колодязь, позначений на плані літ. «К», які знаходяться в АДРЕСА_1 .
Свої вимоги позивач ОСОБА_4 обгрунтовував тим, що після смерті його батька - ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку та господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 , який належав до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого була його (позивача) мати - ОСОБА_6 .
Зазначає, що після смерті батька він фактично вступив у володіння та управління спадковим майном, оскільки брав участь у веденні господарства (доглядав за будинком, оплачував житлово-комунальні послуги, обробляв земельну ділянку, збирав урожай тощо), був зареєстрований та проживав у вказаному будинку, окрім того, прийняв у спадщину частину спадкового майна, яке залишилось після смерті батька, підтвердженням чого є видане йому нотаріусом свідоцтво про право на спадщину за законом від 28.09.1999 року, а тому він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька.
Вказує, що іншим спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину після смерті батька, є ОСОБА_6 - дружина спадкодавця та його (позивача) мати, а тому кожний із них має право на успадкування 1/2 частини від належної батькові 1/2 частки в будинку, внаслідок чого ОСОБА_6 , із урахуванням належної їй, як члену колгоспного двору, 1/2 частки будинку, стала власником 3/4 частин будинку (1/2 +1/4=3/4), а йому ( ОСОБА_4 ) належить 1/4 частина житлового будинку в порядку спадкування після смерті батька.
Однак, будинок неправомірно було зареєстровано в цілому за ОСОБА_6 , чим порушено його право на успадкування належної йому, як спадкоємцю після смерті батька, частки.
Зазначає, що така реєстрація проведена на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятого державним реєстратором Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращаком М.Т., яке він вважає незаконним, оскільки державна реєстрація права власності на будинок за ОСОБА_6 здійснена на підставі свідоцтва про належність даного господарства до суспільної групи «колгоспний двір», без належно зареєстрованого в порядку спадкування права власності на житловий будинок після смерті батька.
У серпні 2018 року відповідач ОСОБА_6 подала зустрічний позов (а.с.127-131 т.1), в якому просила визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом №3436, видане 28.09.1999 року державним нотаріусом Мостиської державної нотаріальної контори Яксманицьким С.А. у спадковій справі №155/99 ОСОБА_4 про право на спадкове майно після смерті ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: на сертифікат інвестиційних сертифікатів, номінальною вартістю сертифікату 5 грн., в кількості 100 повністю сплачених іменних інвестиційних сертифікатів, на загальну суму 500 грн., закритого акціонерного товариства інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ».
Вимоги за зустрічним позовом обґрунтовані тим, що оспорюване свідоцтво про право на спадщину за законом видане ОСОБА_4 незаконно, оскільки він не прийняв спадщини після смерті батька ОСОБА_1 .
ОСОБА_6 вважала, що усе спадкове майно, яке залишилось після смерті її чоловіка ОСОБА_1 , перейшло у її одноосібне володіння та управління, як спадкоємця першої черги за законом, оскільки вона була головою господарства, в якому проживала і була зареєстрована разом зі своїм чоловіком на момент його смерті.
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року первісний позов ОСОБА_4 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36602562 від 14.08.2017 року, державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака М.Т. від 09.08.2017 про державну реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 (номер запису про право власності 21860301 від 09.08.2017 року).
Зобов`язано державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака М.Т. скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на житловий будинок, загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., та господарських будівель і споруд, що до нього належать, а саме: сарай літ. «Б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», навіс літ. «Ж», погріб літ. «З», навіс літ. «И», навіс літ. «І», коптильня, літ. «Ї», огорожа літ. «1», огорожа літ. «2», огорожа літ. «3», ворота з хвірткою літ. «4», замощення літ. «І», колодязь, позначений на плані літ. «К», які знаходяться в АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 21860301, дата реєстрації 09.08.2017 року).
Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку житлового будинку, загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., з господарськими будівлями та спорудами, що до нього належать, а саме: сарай літ. «Б», гараж літ. «В», сарай літ. «Г», вбиральня літ. «Д», сарай літ. «Е», навіс літ. «Є», навіс літ. «Ж», погріб літ. «З», навіс літ. «И», навіс літ. «І», коптильня, літ. «Ї», огорожа літ. «1», огорожа літ. «2», огорожа літ. «3», ворота з хвірткою літ. «4», замощення літ. «І», колодязь, позначений на плані літ. «К», які знаходяться в АДРЕСА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_6 , Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області та державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака М.Т. у дохід держави судовий збір в загальній сумі 1409 грн. 60 коп., в рівних частинах з кожного, тобто по 469 грн. 87 коп.
В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.
Рішення суду оскаржив ОСОБА_1 , який не брав участі у справі, однак, вважає, що оскаржуваним рішенням вирішено питання про його права та законні інтереси, оскільки він є спадкоємцем відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Просить рішення суду скасувати з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити повністю.
Апелянт не погоджується з висновками суду про те, що покійний батько ОСОБА_1 був членом «колгоспного двору», оскільки він не був членом колгоспу чи робітником у цьому колгоспі, а також протягом усього спільного часу проживання зі своєю дружиною ОСОБА_6 практично не приймав жодної участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору, оскільки він увесь час працював за межами населеного пункту села Плешевичі в дорожньо-будівельній організації у Пустомитівському районі та внаслідок чого перебував у тривалих відрядженнях не тільки за межами Мостиського району, а й за межами Львівської області, а до цього, більшу частину часу, з метою виробничої необхідності, перебував у відрядженнях в інших республіках колишнього Радянського Союзу, що підтверджується показаннями свідків, яким суд не дав належної правової оцінки та безпідставно не врахував при вирішенні спору по суті.
Також вважає, що суд необґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_6 про те, що її син - ОСОБА_4 фактично не проживав у спірному будинку та не брав участі у веденні спільного господарства.
На переконання апелянта, суд дійшов неправильного висновку про те, що ОСОБА_4 оплачував комунальні послуги у вказаному господарстві, оскільки надані ним квитанції датовані вже після спливу шестимісячного строку з моменту відкриття спадщини після смерті батька. 
Апелянт вважає, що суд безпідставно відмовив ОСОБА_6 у задоволенні її зустрічного позову, не давши належної правової оцінки доказам, які подала кожна із сторін в обгрунтування своїх вимог та заперечень.
Апелянт погоджується із доводами своєї матері і наголошує на тому, що ОСОБА_4 не прийняв спадщини після смерті батька.
Апелянт вважає, що суд не застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин.
Апелянт також покликається на упереджене відношення суду до сторони відповідача ОСОБА_6 та порушення строків розгляду даної справи. 
Відповідач ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 12 жовтня 2021 року до участі у справі залучено ОСОБА_1 , як правонаступника відповідача ОСОБА_6 .
У судове засідання апеляційного суду інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи всі були належним чином повідомлені, клопотань про відкладення розгляду справи від них не надходило, а тому, відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом у їхній відсутності.
Заслухавши пояснення сторони апелянта в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони позивача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено, що предметом спору є житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .
Відповідно до свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1991 року (а.с.22 т.1), яке видане на підставі рішення виконкому Мостиської районної ради народних депутатів від 04.01.1991 року №4, спірний будинок належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_6 .
Згідно записів погосподарської книги по с. Плешевичі, склад сім`ї в житловому будинку станом на 15.04.1991 року був таким: ОСОБА_6 , 1927 року народження (голова домогосподарства); ОСОБА_1 , 1923 року народження (чоловік) (а.с. 108, 167, 220-221 т.1).
ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13 т.1).
Позивач за первісним позовом - ОСОБА_4 є сином померлого ОСОБА_1 (а.с.164, 214 т.1).
Відповідач ОСОБА_6 є матір`ю позивача ОСОБА_4 і дружиною померлого ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 до дня смерті був зареєстрований і постійно проживав в АДРЕСА_1 (а.с.166 т.1).
Із спадкоємців першої черги за законом на момент смерті ОСОБА_1 разом з ним за вказаною адресою були зареєстровані та проживали його дружина ОСОБА_6 та син ОСОБА_4 (а.с.166 т.1).
Спадкова справа №155/1999 після смерті ОСОБА_1 була заведена 28.09.1999 року Мостиською державною нотаріальною конторою на підставі заяви ОСОБА_4 про видачу йому свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (акції ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ») (а.с.211-215 т.1).
28.09.1999 року державним нотаріусом Яксманицьким С.А. позивачу ОСОБА_4 видано свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: на сертифікат інвестиційних сертифікатів, номінальною вартістю сертифікату 5 грн., в кількості 100 повністю сплачених іменних інвестиційних сертифікатів, на загальну суму 500 грн., ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ» (а.с. 26, 215 т.1).
Крім того, 17.01.2008 року Мостиською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа №39/08 (а.с.35-44 т.2) після смерті ОСОБА_1 на підставі заяви ОСОБА_6 від 17.01.2008року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно (грошові вклади).
10.04.2008 року державним нотаріусом Яксманицьким Р.С. видано ОСОБА_6 свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, а саме: грошові вклади з належними процентами і компенсацією, що знаходяться на збереженні у філіалі «Ощадного банку» (а.с.43 т.2).
Крім того, встановлено, що 09.06.2017 року приватним нотаріусом Мостиського районного нотаріального округу Львівської області Кубарою О.С. була заведена спадкова справа №18/2017 (а.с.162-171 т.1), після смерті спадкодавця ОСОБА_1 за заявою ОСОБА_4 від 09.06.2017 року про видачу йому свідоцтва про права на спадщину за законом на спадкове майно - 1/2 частину житлового будинку в АДРЕСА_1 , однак, листом нотаріуса від 09.06.2017 року №108/02-14 (а.с.171 т.1) ОСОБА_4 повідомлено, що у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів на даний будинок, йому необхідно звернутися до суду для реалізації права на спадкування вищевказаного будинку або його частки.
Із матеріалів реєстраційної справи за №1326259046224 (а.с.45-57 т.2) встановлено, що 09.08.2017 року ОСОБА_6 , через уповноважену особу - ОСОБА_7 (довіреність від 25.11.2016 року), звернулася до державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака М.Т. із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за реєстровим №23625260 щодо реєстрації за нею права власності на спірний житловий будинок в АДРЕСА_1 .
Зокрема, в матеріалах реєстраційної справи міститься довідка Самбірського МБТІ №1201 від 18.07.2017 року (а.с.50 т.2), згідно якої вищевказаний житловий будинок зареєстрований на праві особистої власності в цілому за ОСОБА_6 , як головою колгоспного двору, на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1991року. 
Водночас, в матеріалах реєстраційної справи також наявне свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок від 25.01.1991 року (а.с.51 т.2), відповідно до якого, даний будинок належав колгоспному двору, головою якого була ОСОБА_6 .
Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №107927848 від 18.12.2017 року (т.1 а.с.23), оспорюваним рішенням державного реєстратора Болехівської сільської ради Дрогобицького району Львівської області Паращака М.Т. від 09.08.2017 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 36602562 від 14.08.2017 року, здійснено реєстрацію права власності на житловий будинок, загальною площею 153,8 кв.м., житловою площею 61,2 кв.м., який знаходиться в АДРЕСА_1 , за ОСОБА_6 в цілому. 
Підставою виникнення права власності зазначено: свідоцтво про право власності, серія та номер: 4, видане 04.01.1991року, видавник: виконком Мостиської районної ради.
За положеннями Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці.
З введенням у дію з 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність» колгоспні двори ліквідовано і питання права власності на майно колишніх колгоспних дворів регулюється нормами ЦК УРСР 1963 року.
Правовий режим власності колгоспного двору, виділ частки з колгоспного двору, його поділ, а також підстави втрати права на частку в майні колгоспного двору визначено статтями 120-126 ЦК УРСР 1963 року.
Так, згідно зі статтями 120, 123 ЦК УРСР 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності і розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснено, що положення статей 17, 18 Закону «Про власність» ( 697-12 ) щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).  До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:  а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);  б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.
Правильне застосування судами норм статей 120, 123 ЦК УРСР 1963 року передбачає з`ясування питання про віднесення будинку до відповідної суспільної групи господарств.
Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі №6-350цс15.
Спеціальним нормативним актом, який визначає порядок ведення по господарського обліку в сільських радах, є Вказівки по веденню книг по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені наказом Центрального статистичного управління СРСР від 13 квітня 1979 року №112/5 (далі - Вказівки №112/5), а згодом Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року №5-24/26 (далі - Вказівки №5-24/26), та Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені постановою Державного комітету статистики СРСР від 25 травня 1990 року №69 (далі - Вказівки №69), які були замінені Інструкцією ведення по господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених наказом Міністерства статистики України від 22 лютого 1995 року №48.
Згідно зі змістом Вказівок №112/5 і №69, суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працювали в колгоспі, але не були членами колгоспу, належали до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Відносини спадкування регулюються правилами  ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила  ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців. У разі коли спадщина відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Вказані висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі №145/797/15-ц (провадження №14-608цс18).
Враховуючи, що спадщина після смерті ОСОБА_1 відкрилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до набрання чинності  ЦК України 2004 року, то у даних правовідносинах слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963 р.).
Згідно ст. 524 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом.
Згідно із статтею 525 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.529 цього Кодексу, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
Відповідно до вимог ст. 548 цього Кодексу, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Статтею 560 ЦК Української РСР (1963 року) встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину.
Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 ЦК Української РСР (1963 року)).
Відповідно до положень статті 561 ЦК Української РСР 1963 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.
При цьому, ЦК Української РСР 1963 року  не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом.
Практика Верхового Суду України (п. 23 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Матеріалами справи підтверджено, що спірний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , згідно записів у по господарських книгах, належав колгоспному двору, а членами даного двору, які станом на 15.04.1991 року не втратили та зберегли право на частку в майні такого, були: ОСОБА_6 , 1927 року народження (голова двору), та її чоловік ОСОБА_1 , 1923 року народження, а отже, з урахуванням вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991 року і регулювали власність колгоспного двору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що зазначені особи мали в рівних частках право власності на майно колгоспного двору, тобто кожен із них на 1/2 частину вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами.
Правильним є й висновок суду першої інстанції про те, що спадкодавець ОСОБА_1 , як член даного колгоспного двору, постійно проживав у спірному будинку разом із дружиною ОСОБА_6 (головою двору) до часу своєї смерті та вів з нею спільне господарство, в них був спільний побут і спільний двір, а тому він не втратив право на частку в майні даного двору.
Законними і обгрунтованими є висновки суду першої інстанції про прийняття позивачем ОСОБА_4 , нарівні із його матір`ю ОСОБА_6 , спадщини після смерті їхнього батька та чоловіка ОСОБА_1 , шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, які відповідають усталеній практиці Верховного Суду по такій категорії справ (постанова Верховного Суду від 18.03.2020 року у справі №2-612/2008 (провадження №61-37344св18)).
Також необхідно зазначити, що згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 року №18/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за №152/361, яка була чинною на час відкриття спадщини, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (ст.549 Цивільного кодексу). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.  Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.
У даній справі установлено, що згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Мостиського району Львівської області №270 від 30.04.2018 року (а.с.14 т.1) та №531 від 09.06.2017 року (а.с.166 т.1), спадкодавець ОСОБА_1 до дня смерті був зареєстрований і постійно проживав в АДРЕСА_1 , і до складу сім`ї в даному господарстві, згідно записів по господарської книги, входили, зокрема, дружина померлого - ОСОБА_6 , і син померлого - ОСОБА_4 , окрім того, позивач ОСОБА_4 оформив свої спадкові права на частину спадщини після смерті батька, маючи оригінали належних спадкодавцю інвестиційних сертифікатів, а тому доводи апелянта в цій частині є також безпідставними. 
Отже, спадкоємцями першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_1 , які прийняли спадщину, є дружина померлого - ОСОБА_6 (відповідач за первісним позовом), що не оспорюється, а також син померлого - ОСОБА_4 (позивач за первісним позовом), які протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступили в управління та володіння спадковим майном. 
Інших спадкоємців першої черги за законом після смерті ОСОБА_1 , які б прийняли спадщину чи претендували б на таку, немає.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що після смерті спадкодавця ОСОБА_1 належна йому 1/2 частка у спірному житловому будинку перейшла за загальними правилами спадкування до його дружини ОСОБА_6 та сина ОСОБА_4 в рівних частинах - по 1/4 частині до кожного з них, в результаті чого ОСОБА_6 , з урахуванням своєї 1/2 частки у спірному будинку, набула право власності на 3/4 частин спірного будинку, а у ОСОБА_4 - на 1/4 частину будинку в АДРЕСА_1 .
Таким чином, встановивши, що спірне домоволодіння відносилось до колгоспного двору,  станом на день набрання чинності Закону України «Про власність» 15 квітня 1991 року, в ньому були зареєстровані та проживали двоє осіб, в тому числі спадкодавець ОСОБА_1 , враховуючи те, що позивач ОСОБА_4 є спадкоємцем першої черги за законом та прийняв спадщину після смерті батька, тому суд дійшов правильного висновку, що оспорюваним  рішенням державного реєстратора порушено права позивача на належну йому 1/4 частину спірного майна.
Враховуючи наведене, наявні визначені законом підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 .
Законними і обгрунтованими є й висновки суду першої інстанції про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 , оскільки за встановлених обставин справи відсутні підстави для визнання виданого ОСОБА_4 свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.1999 року на спадкове майно, а саме: сертифікат інвестиційних сертифікатів ЗАТ інвестиційна компанія «НАФТАЕНЕРГО ІНВЕСТ».
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, давши належну правову оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам, які сторони подали на підтвердження своїх вимог та заперечень, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін. 
У зв`язку з перебуванням суддів у відпустці з 17 по 31 грудня 2021 року, а судді-доповідача додатково ще 04 січня 2022 року, повний текст постанови складений 05 січня 2022 року. 
Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 21 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений 05 січня 2022 року.

Головуючий                                                         С.М. Бойко 

        Судді:                                                                 С.М. Копняк 
       
                                                                А.В. Ніткевич